ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 623/2000/15-к

провадження № 22ц/818/160/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

заявник - Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіна Я.І.,

заінтересована особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року в складі судді Винниченка П.П.,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіна Ярослава Ігорівна, заінтересована особа: ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Заява мотивована тим, що на виконанні в Ізюмському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження № 50578551 з примусового виконання виконавчого листа № 623/2000/15-к, виданого 01 березня 2016 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

23 березня 2016 року відкрито виконавче провадження.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24 березня 2016 року, відомості про право власності на нерухоме майно відсутні.

Зазначив, що відповідно до довідки Ізюмського МБТІ № 106 від 20 квітня 2016 року, станом на 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Вказав, що під час здійснення заходів, спрямованих на виконання вироку суду, встановлено факт смерті співвласника нерухомого майна ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом про смерть № 681 від 25 вересня 2012 року.

На запит державного виконавця Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області надано відповідь № 1375/01-16 від 21 червня 2017 року, згідно якої після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину не видавалось, оскільки на момент подання заяви ОСОБА_3 відбував покарання у Темнівській виправній колонії № 100.

Вважав, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є ОСОБА_3, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Просив вирішити питання про конфіскацію (звернення стягнення) квартири АДРЕСА_1, частина якої належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, а інша частина належить йому ж на праві спадкування за законом, але не зареєстрована в установленому законом порядку.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року в задоволенні заяви головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Я.І. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіна Я.І. подав апеляційну скаргу, в які просив ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони дають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку; що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця , однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Я.І. - залишено без задоволення, ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року касаційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Я.І. - задоволено частково, постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Колтунової А.І., Коваленко І.П., Яцини В.Б. від 18 вересня 2018 року призначено справу до розгляду з викликом учасників справи.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

05 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. було розподілено цивільну справу № 623/2000/15-к (22ц/818/160/18) за заявою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року у складі Бурлака І.В., Кіся П.В., Яцини В.Б. справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни необхідно задовольнити, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2015 року визнано винним ОСОБА_3 у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.311, ч.3 ст.185, ч.2 ст.317 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.311 КК України - 3 роки обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 317 КК України - 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі; міру запобіжного заходу до набрання вироку чинності залишено особисте зобов'язання; строк покарання рахувати з дня фактичного затримання; цивільний позов ОСОБА_8 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 30172,07 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., в іншій частині цивільного позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз по кримінальному провадженню у розмірі 1228,80 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого задоволено частково, апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення, вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_3 змінено, визнано ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст.311, ч.2 ст.317 КК України до міри покарання, призначеної судом першої інстанції; за ч.3 ст.185 КК України призначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить ОСОБА_3; в решті цей вирок залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення 01 березня 2016 року видано виконавчий лист № 623/2000/15-к.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції від 23 березня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 50578551 за виконавчим листом № 623/2000/15-к, виданим 01 березня 2016 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 квітня 2016 року № 106 та свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 1999 року, яке видане Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Згідно з актовим записом про смерть від 25 вересня 2012 року № 681 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Як вбачається з листа Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 21 червня 2017 року за № 1375/01-16, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, із заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_3, який на момент подання заяви був засуджений та відбував покарання в Темнівській виправній колонії № 100 Харківського району Харківської області. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України , цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою для проведення виконавчих дій щодо виконання вироку суду.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_4 - співвласники спірної квартири. Після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_3 прийняв спадщину, звернувшись своєчасно з відповідною заявою до нотаріальної контори.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що інших спадкоємців, крім ОСОБА_3, немає.

Таким чином, ОСОБА_3 прийняв спадщину, тобто має майнові права на спірну квартиру, однак не звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 належить на праві власності ? частина квартири АДРЕСА_1 та інша ? її частина, яка не зареєстрована в установленому законом порядку, колегія суддів вважає за можливе звернути стягнення на неї відповідно до частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні заяви головному державному виконавцю.

Оскільки ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвала суду підлягає скасуванню з задоволенням заяви головного державного виконавця.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 грудня 2017 року головному державному виконавцю Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни - відстрочено сплату судового збору в розмірі 1600,00 грн., тому питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги вирішено відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями та підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни - задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року - скасувати.

Заяву головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та міста Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Харіної Ярослави Ігорівни - задовольнити.

Звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, ? частини якої належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, ? частини, яка не оформлена в установленому законом порядку, - на праві спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1600,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.