Справа № 344/80/17
Провадження № 2/344/607/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 03.06.1989 року по 13.07.2015 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі за договором № 13 про участь у частковому будівництві від 31.10.2005 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 84,7 кв.м., та вартістю 238865грн. 06.11.2008 року позивачем було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2. Дана квартира являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто належить позивачу та відповідачу. Однак на даний час вона не може проживати у цій квартирі, оскільки колишній чоловік чинить їй перешкоди для користування спільним майном, вигнав доньку, з якою позивач змушена винаймати квартиру. Мирно поділити майно сторони не можуть, на пропозиції позивача викупити у неї її частку квартири чи продати квартиру а гроші поділити порівну відповідач не погоджується, при цьому стверджує, що дана квартира належить йому і він не буде ділитись з позивачем. На підставі наведеного позивач просила суд виділити їй у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вартістю 119432,50грн., та виділити відповідачу ОСОБА_2 у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 вартістю 119432,50грн.

Позивач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та відзиві на заперечення проти позову (а.с.39), просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечили, посилаючись на письмове заперечення (а.с.28-30). Зазначили, що відповідач з позивачем фактично не проживають разом з 2004 року, що підтверджується самим рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідач перебував за кордоном, однак фінансування будівництва даної квартири проводилось тільки ним, так як позивач не була працевлаштована, всі зароблені за кордоном кошти відповідач передавав позивачу на придбання спірної квартири. Тому вважає, що хоча дана квартира придбана в період шлюбу з позивачем та на її ім'я, однак у період фактичного припинення спільного ведення господарства, та за кошти, заробленим ним одноособово, а тому не є спільною власністю подружжя. Крім цього відповідно до Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. На підставі наведеного просили в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторони з 03.06.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 року розірвано (а.с.3-4).

Відповідно до копії договору № 13 про участь у частковому будівництві від 31.10.2005 року, та акту прийому-передачі приміщення від 12.09.2008 року, ОСОБА_1 приймала дольову участь у будівництві та згодом придбала 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., та вартістю 238865 гривень (а.с.5-9,12, 40-45).

Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 06.11.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією технічного паспорту (а.с.10-11,13,14), а також копією будинкової книги (а.с.15-17).

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, квартира АДРЕСА_2, придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач являється власником квартири, а вимога про виділення їй у власність 1/2 частини квартири з технічної точки зору неможливо, оскільки квартира є неподільною з технічної точки зору. Клопотання про призначення по справі технічної експертизи та визначення можливості виділення частки квартири позивачем заявлено не було, а тому, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами можливості виділення в порядку поділу спільного майна подружжя 1/2 частини квартири № 17 по вул. Бельведерська в буд. №40 в м. Івано-Франківську.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України,ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. ст. 3,4,12,81,82,141,263-265,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року