Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 200/22164/14-ц

провадження № 61-32423 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року у складі судді Шевцової Т. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О.,

Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DN/549, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 740,00 доларів США із сплатою 16,00 процентів річних за користування грошовими коштами, на строк до 24 червня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3,

ОСОБА_2 укладено договори поруки № DN/549-2, № DN/549-3, № DN/549-4, за умовами яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № DN/549 від 26 червня

2007 року в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 28 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 494 395,73 доларів США, з яких: 122 274,23 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 199 129,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 172 991,70 доларів США - пеня.

Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно

з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі

494 395,73 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі НБУ) складає 6 402 424,70 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

№ DN/549 від 26 червня 2007 року в розмірі 264 925,07 доларів США, що еквівалентно 3 430 779,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту -

80 880,39 доларів США, що еквівалентно 1 047 401,05 грн, заборгованість по процентам - 157 906,58 доларів США, що еквівалентно 2 044 890,21 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконав. З урахуванням встановлених обставин та поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам, нарахованих з грудня 2009 року, підлягає задоволенню, а вимога про стягнення заборгованості за кредитом до зазначеної дати задоволенню не підлягає, оскільки банк звернувся до суду за захистом порушених прав після спливу позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені суд виходив з того, що пеня в порушення умов договору нарахована в іноземній валюті, з порушенням строку нарахування пені, погодженого сторонами.

Рішенням Апеляційного Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в розмірі 3 430 779,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту

80 880,39 доларів США, що еквівалентно 1 047 401,05 грн, заборгованість по процентам 157 906,58 доларів США, що еквівалентно 2 044 890,21 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в розмірі 3 430 779,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту

80 880,39 доларів США, що еквівалентно 1 047 401,05 грн, заборгованість по процентам 157 906,58 доларів США, що еквівалентно 2 044 890,21 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в розмірі 3 430 779,66 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту

80 880,39 доларів США, що еквівалентно 1 047 401,05 грн, заборгованість по процентам 157 906,58 доларів США, що еквівалентно 2 044 890,21 грн.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

14 квітня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з урахуванням поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентамиза період до звернення позивача до суду з позовом та правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої з порушенням умов кредитного договору в іноземній валюті та поза межами погодженого сторонами строку. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою, а тому солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів є необгрунтованим. Кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню, як з боржника так із поручителів, окремо.

У липні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, і ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій позовної давності, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту частинами щомісяця, а тому початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Останні платежі за кредитним договором позичальником здійснені у 2009 році, а до суду банк звернувся у січні 2015 року, тобто після спливу позовної давності.

У липні 2017 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якій заявники, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що договорами поруки не встановлено строку їх дії, банк заявив вимоги до поручителів поза межами визначеного частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шестимісячного строку, а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителів.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 та касаційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DN/549, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 740,00 доларів США із сплатою 16,00 процентів річних за користування грошовими коштами, на строк до 24 червня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_3,

ОСОБА_2 укладено договори поруки № DN/549-2, № DN/549-3, № DN/549-4, за умовами яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № DN/549 від 26 червня

2007 року в повному обсязі.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи убачається, що відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 28 жовтня

2014 року утворилася заборгованість у розмірі 494 395,73 доларів США,

з яких: 122 274,23 доларів США - заборгованість за тілом кредиту,

199 129,80 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 172 991,70 доларів США - пеня.

Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами позовної давності, касаційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

У пункті 6.7 кредитного договору сторони визначили строк позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором - тривалістю 5 років.

Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Згідно з пунктом 2.2.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до графіку погашення кредиту та процентів, визначеному в додатку №1 до цього договору з урахуванням пункту 4.13 договору. Згідно графіку, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами (щомісячними платежами).

Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дату сплати процентів (кожного поточного місяця) згідно графіку погашення кредиту і процентів, наведеному в додатку №1 до цього договору.

Посилаючись на наведені положення кредитного договору, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що умовами договору передбачено погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом періодичними щомісячними платежами.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом порушеного права

09 грудня 2014 року.

Ураховуючи наведене, законними та обгрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем позовної давності, що з урахуванням заяви відповідача ОСОБА_1 про її застосування та відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом, нарахованої до грудня 2009 року.

Після спливу строку кредитування - 24 червня 2011 року, припинилося і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованої за період з 25 червня

2011 року до 28 жовтня 2014 року, не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необгрунтованістю. Таким чином, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нараховані в межах позовної давності та строку кредитування, тобто за період з грудня 2009 року по

24 червня 2011 року, в розмірі 51 229, 82 доларів США, що еквівалентно

663 426,17 грн.

Щодо доводів касаційної скарги по суті вирішеного спору ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18.

У пункті 10 договорів поруки від 26 червня 2007 року № DN/549-2, № DN/549-3, № DN/549-4 визначено, що ці договори вступають в силу з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів. Суди установили, що останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 08 травня 2009 року, по процентам за користування кредитом - 17 червня 2009 року, згідно з графіком останній платіж за кредитним договором повинен був бути здійснений 24 червня 2011 року.

Таким чином, банк повинен був пред'явити вимоги до поручителів в межах шести місяців за кожним щомісячним платежем за кредитним договором, сплату якого прострочив позичальник, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не надало докази пред'явлення таких вимог до поручителів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду звернулося 09 грудня 2014 року, тобто з пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що свідчить про припинення поруки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з них заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішенням Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року помилково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як поручителів, та про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 25 червня 2011 року до 28 жовтня 2014 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування зазначених судових рішень у цій частині, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»частково, зокрема стягнення з

ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в розмірі 1 710 827,22 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 80 880,39 доларів США, що еквівалентно

1 047 401,05 грн, заборгованість по процентам 51 229,82 доларів США, що еквівалентно 663 426,17 грн., та відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею, а тому рішення судів в цій частині у касаційному порядку не переглядаються.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на ухвалене касаційним судом рішення, сплачений у зв'язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1 710 827,22 грн складає 26,72 процентів від заявлених позовних вимог), а саме: відповідач ОСОБА_1 має відшкодувати позивачу 26,72 процентів від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви

(3 654,00 грн х 26,72 / 100 = 976,35 грн), а позивач повернути відповідачу ОСОБА_1 73,28 процентів суми судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної та касаційної скарг ((4 019,40 грн х 73,28/100) + (4 384,80 грн х 73,28/100) = 6 158,60 грн). З урахуванням наведеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5 182,25 грн на відшкодування судових витрат.

Крім того, з ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1 461,60 грн на відшкодування судового збору, сплаченого ними за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня

2016 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, скасувати в частині вирішених позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованої за період з 25 червня

2011 року до 28 жовтня 2014 року, ухвалити в цих частинах нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року № DN/549 у розмірі 1 710 827,22 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 80 880,39 доларів США, що еквівалентно

1 047 401,05 грн, заборгованість по процентам 51 229,82 доларів США, що еквівалентно 663 426,17 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 5 182,25 грн на відшкодування судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1 461,60 грн на відшкодування судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 1 461,60 грн на відшкодування судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 1 461,60 грн на відшкодування судових витрат.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик