АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Харків

Справа № 643/6628/16-ц

Провадження № 22-ц/790/4785/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

Відповідач: Харківська міська громада в особі Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в загальному позовному провадженні

апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2017 року, ухвалене суддею Поліщук Т.В.,-

за позовомОСОБА_2 до Харківської міської громади в особі Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання її з ОСОБА_4 в кв.69 по вул. Світла у буд.3 у м. Харкові однією сімєю без реєстрації шлюбу з квітня 2004 року по жовтень 2015 року та визнати за нею право власності на вказану квартиру та автомобіль НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом четвертої черги.

Позов мотивовано тим, що 20 жовтня 2015 року помер її цивільний чоловік ОСОБА_4, який в момент смерті перебував в Харківському слідчому ізоляторі.

Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру №69, що знаходиться у буд.№3 по вул. Світла у м. Харкові та автомобіль НОМЕР_2.

Зазначила, що вказана квартира належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за № 5-83, автомобіль придбано ними під час перебування у цивільному шлюбі за сумісні кошти у січні 2014 року.

Зазначила, що з квітня 2004 року і до моменту його арешту у квітні 2015 року вони мешкали разом однією сім'єю у цивільному шлюбі у вищезазначеній квартирі, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Вказала, що за життя вони мали намір, але не встигли зареєструвати шлюб.

21 жовтня 2015 року їй надійшла телеграма, в якій повідомлялось про смерть ОСОБА_4

23 жовтня 2015 року вона отримала дозвіл від прокуратури Жовтневого району м. Харкова на поховання тіла ОСОБА_4 його цивільній дружині.

Вважала, що вищезазначене беззаперечно вказує на те, що вона із спадкодавцем створили сім`ю та довгий час проживали разом, вели сумісне господарство, про що також можуть підтвердити свідки.

Вказала, що крім неї, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 не має, оскільки померлий не мав родичів, а вона була єдина для нього близька людина.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2004 року до квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та на автомобіль НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом спадкування четвертої черги після смерті ОСОБА_4, який помер 20.10.2015.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 довела факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю протягом 5 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивачем не надано жодного належного доказу щодо реєстрації та спільного сумісного проживання разом з ОСОБА_4, судом першої інстанції не наведено в рішенні, чи не перебувала ОСОБА_2 або ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі у період з 2004 року по 2015 року; оскільки отримана позивачем телефонограма із повідомленням про смерть ОСОБА_4 не доводить факту спільного проживання.

Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та не відображено в рішенні інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належності права власності на спірну квартиру саме ОСОБА_4, отже станом на час подання позову нерухоме майно могло належати іншій особі.

Крім того, позивачем не надано відомостей щодо інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після померлого, тоді як Харківська міська рада має всі підстави для звернення до суду з заявою про визнання майна, яке належало ОСОБА_4 відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки рішення суду ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням всіх фактичних обставин справи.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 3300 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 лютого 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у звязку з порушенням судом порядку розгляду справи, оскільки суд розглянув її у спрощеному позовному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

20.10.2015 помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом РАЦС по м. Харкову 23.10.2015, актовий запис про смерть № 15593 (а.с. 4). В момент смерті ОСОБА_4 перебував у Харківському слідчому ізоляторі (а.с. 9).

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з квартири №69 по вул. Світла, б. № 3 у м. Харкові, та автомобіля ВАЗ 21099 ЗНГ держ. номер НОМЕР_4.

Вказана квартира належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 25.09.2009 державним нотаріусом 11 Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 5-83 (а.с. 5).

Автомобіль ВАЗ 21099 ЗНГ держ. номер НОМЕР_4 належить ОСОБА_4 на праві власності, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8).

За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт, інші особи окрім позивача із заявами про прийняття спадщини не зверталися, про що свідчить копія спадкової справи (а.с. 92-105).

21.10.2015 позивач отримала телефонограму з повідомленням про смерть свого цивільного чоловіка (а.с. 9).

23.10.2015 позивач отримала дозвіл від прокуратури Жовтневого району м. Харкова, в якому вказано наступне: «Наступним дозволяю видати для поховання тіло громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 серія довідки за карткою форми №1 виданий 22.10.2015 Харківським слідчим ізолятором його цивільній дружині ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт серія ММ794893 виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 03.01.2001» (а.с. 10).

Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора постановою від 04.05.2016 відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 20 жовтня 2015 року гр. ОСОБА_4, посилаючись на те, що юридичний факт проживання однією сімєю має бути встановлений винятково рішенням суду (а.с. 11).

Як вбачається з відповіді Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 10 березня 2016 року № 4252/2/07.05 ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 04 жовтня 1996 року по день смерті 20 жовтня 2015 року. На день смерті він був зареєстрований один.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4 з 06 липня 1984 року.

З копії паспорта позивача ОСОБА_2 вбачається, що 21 листопада 1981 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та від цього шлюбу має трьох дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_8 та ОСОБА_8

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Посилаючись на факт спільного проживання із спадкодавцем однією сім'ю понад п'ять років, ОСОБА_2 доказів, які б підтверджували пов'язаність їх спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов'язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статі 1264 ЦК України, не надала.

Стосовно наданих документів до суду апеляційної інстанції, судова колегія зазначає, що вони свідчать про певні факти, а саме, що позивач укладала кредитні договори , купувала холодильник та меблі, укладала договір страхування житла, яке належало ОСОБА_4 з метою забезпечення повернення кредитних коштів, але з наданих документів не вбачається, що вона проживала однією сім"єю з ним.

Матеріали справи свідчать і цей факт не заперечує ОСОБА_2 та її представник, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер 24 червня 2012 року. Оскільки ОСОБА_4, з яким зі слів ОСОБА_2, вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, помер 20 жовтня 2015 року, то період коли позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі складав біля трьох років, а ніяк не п"ять, як того вимагає закон.

Отже, висновок суду першої інстанції, що допитані в суді свідки підтвердили факт проживанна однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 2004 року до жовтня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та твердження представника позивача, що переважне право має факт фактичного проживання позивача з ОСОБА_4, а не факт перебування її в зареєстрованому шлюбі не грунтуються на законі (ст.74 СК України).

Частиною першою статті 376 ЦПК України передбачено, що неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задовленні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської громади в особі Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1

повний текст постанови

складено 31 серпня 2018 року