Справа № 0907/2-3746/2011
Провадження № 2/344/74/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 14.04.2000 року недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від 11.01.2006 року складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого нотаріусом Путилівського районного нотаріального округу ОСОБА_4. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 14.04.2000 року ОСОБА_3 зробила заповіт на все належне їй майно на ОСОБА_1 31.01.2010 року ОСОБА_3 померла, що стверджує свідоцтво про смерть. Остання його зустріч з ОСОБА_3, яка є його тіткою по лінії матері, відбулась в 2008 році. ОСОБА_3 передала йому документи і ключі від однокімнатної квартири в м. Івано-Франківську по вулиці Незалежності, 101- А, кв.11, в якій вона була зареєстрована, проживала і просила допомогти їй погасити борги за квартиру. ОСОБА_3 також висловила бажання після літньої відвідини могили батьків на хуторі Орехівка Путивльського району Сумської області повернутись в м.Івано-Франківськ, де планувала жити і пройти курс лікування, але з хутора Орехівка Путивльського району Сумсь¬кої області вона так і не повернулась в м.Івано-Франківськ. Водночас йому стало відомо від ОСОБА_3, що відповідач ОСОБА_2 змусив ОСОБА_3 11.01.2006 року скласти заповіт на нього, що було вчинено особою проти її справжньої волі, внаслідок застосування до неї фізичного і психологічного тиску з боку ОСОБА_2 і його сімї, що виражалося в побоях, вимаганні грошей за приготування їжі і за надання любих інших послуг ОСОБА_3, перешкоджанні ОСОБА_3 своєчасно пройти курс лікування в м.Івано-Франківську і взагалі її повна ізоляція від інших родичів, в тому числі і від сімї брата-близнюка ОСОБА_5, який став зауважувати, що від дії психічного і фізичного тиску з боку ОСОБА_2 на ОСОБА_3, вона в деякі моменти почала не усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, що могло бути використано ОСОБА_2 для вчинення правочину в саме такий момент. Йому відомо, що ОСОБА_3 бажала розірвати заповіт на відповідача та відновити дію заповіту на нього, але ОСОБА_6 в цьому волевиявленню ОСОБА_3 перешкоджав (а.с.15-16 т.1).

Відповідач у справі - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 14.04.2000 року недійсним. Позов обгрунтовується наступними доводами. Як вбачається з позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позивач вважає, що померла ОСОБА_3 заповіт від 11.01.2006 року на користь свого брата (відповідача) вчиняла під впливом його фізичного та психічного тиску і була такою, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. При цьому в якості доказу позивач опирається на медичну документацію про захворювання померлої ОСОБА_3 в тому числі на таке психічне захворювання, як судинна деменція. В якості підтвердження психічного стану померлої позивач посилається на пояснення свідків, які описуть хворобливий стан померлої ще задовго до дати складення оспорюваного заповіту. Якщо ОСОБА_3 хворіла психічними розладами, то відповідно і станом на 14.04.2000 року складений нею заповіт на користь позивача ОСОБА_1 могла вчиняти, як особа, що не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Вчинення заповідних розпоряджень ОСОБА_3 на випадок її смерті щодо свого майна на різних осіб не позбавляло її цього юридичного права, однак особа повинна бути дієздатною. ОСОБА_1 дієздатність померлої оспорює тільки на час складення нею заповіту 11.01.2006 року, намагаючись уникнути обговорення її стану здоровя на 14.04.2000 року, що не припустимо. Вважає, що ОСОБА_1 в такий спосіб намагається скасувати заповіт, який складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та бути самим спадкоємцем майна по заповіту померлої ОСОБА_3 від 14.04.2000 року. На підставі наведеного просить визнати недійсним заповіт від 14.04.2000 року скледний ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 (реєстр нотаріальної дії за №477)(а.с.155-157 т.2).

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним ОСОБА_1 подав заперечення на зустрічну позовну (а.с.160 т.2), зустрічний позов не визнав. Вказав, що ОСОБА_2 та його представник в суді ОСОБА_8 мали три роки на подачу зустрічної позовної заяви і цим правом вони не скористалися. Пройшло вже 5 років з часу розгляду справи в суді, що перевищує термін позовної давності. Ніяких поважних причин для його продовження в позовній заяві не наведено і відповідного клопотання не подано. На підставі наведеного, просить відмовити в задоволенні вимог за позовом ОСОБА_2 викладених в його зустрічній позовній заяві у звязку з пропуском терміну позовної давності (а.с160 т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2011 року було відкрито провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним (суддя Барашков В.В.) (а.с. т.1).

У справі за заявою позивача ОСОБА_1 ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.05.2011 року було вжито заходи забезпечення позову (а.с.30 т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.10.2013 року було відмовлено у задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_8 про скасування заходів забезпечення позову(а.с.175 176 т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2013року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02.10.2013 року залишено без змін (а.с.215 т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.07.2013 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду (суддя Барашков В.В.)(а.с. 143 т.1). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2013 року вказану ухвалу від 02.07.2013 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду по суті(а.с.212 т.1).

Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду ОСОБА_9 №17 від 22.01.2016 року, у звязку із тим, що 22.12.2015 суддю Барашкова В.В. відраховано зі складу суддів Івано-Франківського міського суду у звязку із смертю, було проведено повторний автоматизований розподіл справи. Системою автоматичного розподілу, дану цивільну справу призначено судді Домбровській Г.В. й ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.01.2016 року було прийнято справу до провадження (а.с139,140,141 т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.04.2016 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 та об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 14.04.2000 року недійсним (а.с.165 т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.02.2017 року в справі призначено судово-психіатричну експертизу (а.с.204-205 т.2).

Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду ОСОБА_9 №56 від 04.05.2017 у звязку із закінченням повноважень судді Домбровської Г.В. було проведено повторний автоматизований розподіл справи. Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу призначено судді Татаріновій О.А. (а.с.209,210 т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.04.2018 року поновлено провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 14.04.2000 року недійсним та призначено справу до судового розгляду (а.с225 т.2).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, вкладених у позовній заяві (а.с.15-16 т.1), проти задоволення зустрічного позову заперечив з мотивів, викладених у запереченні на зустрічну позовну заяву (а.с.160 т.2).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 в судовому засіданні первісний позов заперечила, вимоги зустрічного позову підтримала та просила його задовольнити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст. 1247, 1248 ЦК України.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії БП №146874 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області 16.03.2010р., 31 січня 2010 року померла ОСОБА_3, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно ( а.с.5 т.1).

14 квітня 2000 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за №477(а.с.4 т.1).

11 січня 2006 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту посвідченого нотаріусом Путивльського районного округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №31(а.с.185 т.2).

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Яу вбачається з ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 18.03.2011 р. (а.с. 30 т.1) надано протокол судового засідання про допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (а.с.43-48 т.1).

Згідно «заявление» від 21.01.2011р. завіреного Мазівською сільською радою Путивльського району Сумської області, ОСОБА_2 доглядав за старшою хворою сестрою (а.с. 62 т.1).

Як вбачається з листа Міської клінічної лікарні №1 за №247/01-21/19 від 25.03.2014р., ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні МКЛ №1 з 27.10.04.р. по 07.11.04р. з діагнозом: тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки. ІХС. Дифузний кардіосклероз ХНК ІІ Б.Варикозне розширення вен обох нижніх кінцівок ІІ-ІІІст. (а.с.244 т.1).

Згідно письмової заяви поданої через канцелярію суду 18.07.2014р. ОСОБА_12, остання вказала, що в 2006 році, будучи студенткою ІФНИМУ разом із своєю однокурсницею ОСОБА_13, орендували квартиру в громадянина ОСОБА_1. Проживали там вони протягом пяти місяців, знаючи із його слів, що квартира є його власністю. Регулярно сплачували йому орендну плату. Через деякий на квартиру час приїхала його тітка, не знаючи, що вони там проживають. З її слів власницею квартири була вона. Протягом трьох тижнів вона проживала з ними і хотіла щоб гроші за квартиру сплачували їй. Через деякий час запропонувала піти з квартири, звинувативши в тому, що вони залишили газову плиту включену (а.с.14-15 т.2).

Відповідно до відповіді Обласної психіатричної лікарні №2 від 25.07.2014р. за № 385, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, котра проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в Облпсихлікарні №2 на лікуванні не перебувала (а.с.25 т.2).

Відповідно до відповіді Обласної психоневрологічної лікарні №3 від 30.07.2014р. за № 5319, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителька м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності,101а/11, за вказаний період (2002-2008 роки) в ОПНЛ №3 за даними архіву не числиться, на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебувала (а.с.27 т.2).

Відповідно до відповіді Обласної психоневрологічної клінічної лікарні №1 від 16.09.2014р. за №11/911, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживала за адресою: м.Івано-Франківськ на стаціонарному лікуванні не знаходиться і в списку архіву не числиться (а.с.36 т.2).

Згідно довідки від 30.09.2014р. виданої Рогатинською центральною районною лікарнею, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зверталася за медичною допомогою до лікаря-психіатра 10.08.2005р. та 08.09.2005 р. і був встановлений діагноз «Судинна деменція» (а.с. 73,104 т.2).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 15.11.2014р. винесеної слідчим СВ Путивльського РВ УМВС України в Сумській області майором міліції ОСОБА_14, кримінальне провадження № 0000358 від 20.10.2014 за фактом смерті ОСОБА_3 закрито у звязку із відсутністю події злочину передбаченого ст..115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. «….Смерть ОСОБА_3 сталася природнім шляхом внаслідок захворювання..» ( а.с. 85 т.2).

Відповідно до відповіді Городенківської центральної районної лікарні за вих.№183/01-09 від 22.04.2015р., ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, жителька м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності,101а/11, за медичною допомогою в психіатричний кабінет поліклінічного відділення Городенківської ЦРЛ не зверталася (а.с.97 т.2).

На виконання ухвали суду від 06.11.2015р., Рогатинською центральною районною лікарнею надано амбулаторну картку хворої ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, згідно супровідного листа від 17.11.2015 р. №11-15/660 (а.с.127 т.2)

На виконання ухвали суду від 30.11.2015р., Центральною міською клінічною лікарнею надано оригінал медичної картки ОСОБА_3 №3588 від 28.03.07р. та оригінал медичної картки ОСОБА_3 №7733 від 19.07.07р., згідно супровідного листа від 09.12.2015 р. №1260/01-22/19 (а.с.135 т.2).

На виконання ухвали суду від 30.11.2015р., Міською клінічною лікарнею №1 надано медичну картки стаціонарного хворого №6480 за 2004р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно супровідного листа від 09.11.2015 р. №1193/01-21/19 (а.с.136 т.2).

Згідно відповіді Івано-Франківського обласного кардіологічного диспансеру №732 від 08.12.2015р. ОСОБА_3І,, ІНФОРМАЦІЯ_3, в зазначений термін (згідно ухвали суду від 30.11.2015р. за період з 01.01.2000 року по 01.02.2010 року) на стаціонарному лікуванні не перебувала.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 45 від 18 грудня 2017 року наданого на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 23.02.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла 31.01.2010 року, на день своєї смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_7, на час складання нею заповіту 14.04.2000 року на користь ОСОБА_1, психічними розладами не страждала. На час підписання заповіту від 14.04.2000 року на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла 31.01.2010 року, на день своєї смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_7, на час складання нею заповіту 11.01.2006 року на користь ОСОБА_2, виявляла ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу з когнітивними порушеннями. На час підписання заповіту від 11.01.2006 року на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на час складання нею заповіту від 14.04.2000 року на користь ОСОБА_1 психічних розладів не виявляла. Починаючи з 2005 року та на час складання нею заповіту від 11.01.2006 року на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 виявляла ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу з когнітивними порушеннями, що не досягали ступеню деменції, тому не впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладання правочину (а.с. 215-224 т.2).

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачами за первісним та зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що на час складення заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Також не знайшли підтвердження посилання позивача ОСОБА_1 щодо застосування фізичного та психічного тиску на заповідача ОСОБА_3, а тому в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 14.04.2000 року недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 206,259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 225, 231, 1233, 1257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту від 14.04.2000 року недійсним відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 17.05.2011 року, а саме: заборону Першій Івано-Франківській нотаріальній конторі видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3, а також арешт та заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Івано-Франківського Апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення склдаеон 14 грудня 2018 року.