Справа № 462/3568/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Пилип'юк Г. М.

за участю секретаря Зубрицької О. М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної нерухомості, крім неї, в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які є її синами, котрі без поважних причин: ОСОБА_2 з 2006 року, а ОСОБА_3 з 2016 року в даній квартирі не проживають. Таким чином така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звертається до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що справді за даною адресою він не проживає, однак у зв'язку з тим, що в суді перебуває спір з приводу спадкого майна, він не має можливості ніде зареєструватися.

Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце слухання справи, належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПКпід час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи встановлено, згідно реєстраційного посвідчення від 06.04.1994 року Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації квартира АДРЕСА_1 на праві особистої власності належить ОСОБА_1

Як вбачається з довідки ЖБК №51 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до актів складених головою ЖБК 51 17.04.2018 року, 18.05.2018 року, 10.11.2018 року встановлений факт непроживання відповідачів більше одного року, а саме ОСОБА_2 з жовтня 2006 року, ОСОБА_3 з січня 2016 року.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт непроживання відповідачів за даного адресою більше року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Відповідно до п. 3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

А тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки вони більше року не проживають за даною адресою, а також не встановлено фактів того, що їм чинилися перешкоди у користуванні квартирою.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.81,141, 264, 265 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1), ОСОБА_2 ( ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1).

Відповідачі: ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1). ОСОБА_2 ( ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрований АДРЕСА_1).

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2018 року.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип'юк