АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3774/18 Справа № 185/5164/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря - Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року

у справі за позовом Прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державне підприємство «Павлоградське лісове господарство», про витребування земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державне підприємство "Павлоградське лісове господарство", про витребування земельної ділянки, в якій просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,22 га, кадастровий номер :01:003:0172, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30.07.2013 року державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на підставі Державного акту ДП № 004714, виданого 26.03.1997 року Привовчанською сільською ради Павлоградського району, зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:003:0172.

Однак, як встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000298 від 16.03.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, до державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП № 004714 внесено недостовірні відомості про передачу в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,22 га на підставі договору купівлі-продажу № 1132 від 07.06.1995 року, а також про підписання головою Привовчанської сільської ради народних депутатів ОСОБА_6 вказаного державного акту, про що був складений обвинувальний акт та направлений до Васильківського районного суду Дніпропетровської області.

Тому, вважає, що зазначений державний акт є нікчемним.

У подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 31.07.2013 року був укладений договір обміну земельних ділянок, який був посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим номером 1229, відповідно до якого власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_4 Останній, у свою чергу, продав спірну земельну ділянку ОСОБА_2, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу від 14.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заступник прокурора послався на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_7.

У відповідності до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на землю серії ІУ-ДП № 004714, виданого Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, належала земельна ділянка надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради по вулиці Бабушкіна, 9а, про що зроблений відповідний запис за № 354 (надалі державний акт).

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000298 від 16.03.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України ОСОБА_3 відшукала невстановлену під час досудового розслідування особу, яку за невстановлених обставин невстановленим способом схилила до підроблення державного акту, та придбала шляхом обману право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,22 га, яка розташована на території Привовчанської сільської ради по вулиці Бабушкіна, 9а, шляхом реєстрації 30.07.2013 року у державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, з присвоєнням кадастрового номеру :01:003:0172.

31.07.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір обміну земельними ділянками, який був посвідчений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим номером 1229.

14.05.2014 року був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1033.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,22 га, кадастровий номер :01:003:0172, яка розташована на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області у власність держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, районний суд прослався на те, що позивачем не доведено суду, що державний акт на право власності на землю серії ІУ-ДП № 004714, виданий Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, є підробленим документом, а тому правових підстав для витребування цього майна з чужого володіння немає.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1ст. 388 ЦК України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З огляду на зазначене право власності є абсолютним.

Стверджуючи про те, що державний акт на право власності на землю серії ІУ-ДП № 004714, виданий Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 є підробним документом Прокурор Дніпропетровської області не зазначає на підставі, яких доказів він зробив вказаний висновок.

Наявність кримінального провадження за № 0000298 від 16.03.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4,5 ст. 27, ч. ч. 1,4 ст.358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, яке на теперішній час не розглянуто судом, та по ньому не винесено обвинувального вироку, не може слугувати підставою визнання спірного державного акту на землю підробним документом.

Судове рішення про визнання недійсним державного акту на право власності на землю серії ІУ-ДП № 004714, виданого Привовчанською сільською радою від 26.03.1997 року на ім'я ОСОБА_3 також відсутнє.

Також необґрунтованими є доводи апелянта про те, що спірний державний акт про право власності на землю є нікчемним правочином.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно з вимогами ст. 215 ЦКУ нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено ст. 12 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми права та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу, який наданий сторонами, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 відсутні.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає судові витрати не відшкодувуються.

керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_8