Єдиний унікальний номер 219/4564/18 Номер провадження 22-ц/4804/101/18
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції Дубовик Р.Є.
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут без повідомлення учасників справи цивільну справу що виникла з кредитних правовідносин за позовом Кредитної спілки «Схід» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення боргу за кредитним договором, в якій подано апеляційну скаргу Кредитною спілкою «Схід» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2018 року Кредитна спілка «Схід» /надалі Спілка/ звернулась в суд з позовом до позичальника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 32886,56 грн., з яких 9968,04 грн. заборгованість за кредитом та 22918,52 грн. заборгованість за процентами. Існування такої заборгованості Спілка пов'язувала із неналежним виконанням з боку відповідачів зобов'язань взятих на підставі кредитного договору та договорів поруки.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2018 року позов Спілки задоволено частково та судом стягнуто заборгованість в розмірі 32886,56 грн. з позичальника ОСОБА_4 Суд зробив висновок про те, що підтверджені обставини з приводу неналежного виконання з боку позичальника взятого на себе за кредитним договором № 051-13 від 22 листопада 2013 року зобов'язання про повернення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 32886,56 грн., що утворився станом на 07 травня 2018 року, який підтверджено належними та допустимими доказами. Також, суд вважав, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 які поручилася за належне виконання кредитних зобов'язань позичальника на вимогу Спілки борг не погасили, однак порука припинилася, оскільки кредитор не пред'явив позову до поручителів протягом строку встановленого чинним законодавством. Згідно висновків суду сама по собі умова договорів поруки про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатись як встановлення строку дії поруки

В апеляційній скарзі Спілка просила заочне рішення змінити та стягнути заборгованість солідарно з усіх відповідачів. В обґрунтування скарги заявник посилалася на порушення судом норм матеріального права, вказуючи що суд відмовляючи в задоволені позовних вимог до поручителів через припинення поруки, не врахував що сторони погодили умови якими було передбачено строк дії договорів поруки протягом трьох років після закінчення терміну основного зобов'язання та на час звернення 07 травня 2018 року строк дії договорів поруки не сплив.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

22 листопада 2013 року між Спілкою та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 051-13 про надання кредиту в розмірі 11800,00 грн. з відсотковою ставкою 58,40% річних з кінцевим строком повернення до 22 травня 2015 року /далі Кредитний договір/ та видано видатковий касовий ордер № 0599 від 22 листопада 2013 року /а.с. 4-5/.

22 листопада 2013 року укладено договори поруки між Спілкою і ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 № 051-13/1, № 051-13/2 та № 051-13/3 за умовами яких поручителі взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_4 /а.с. 6, 7, 8/.

У даній справі сторони не заперечували обставин укладення договорів на умовах визначених в Кредитному договорі та Договорах поруки, також не оспорювали обставини щодо фактичного отримання позичальником коштів.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зробив висновок про те, що відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з поручителів, так як порука припинилася.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з'ясував обставини у справі, однак неправильно застосував норми матеріального права.

В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Спілкою та ОСОБА_4 кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі Кредитного договору в якому сторони погодили істотні умови щодо розміру кредиту, строку виконання зобов'язання за договором, процентну ставку і порядок погашення кредитної заборгованості.

Суд вважає що отримання кредитних коштів та користування ними охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом пунктів 2.3.2 та 5.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит повністю до 22 травня 2015 року та договір укладено на строк 18 місяців і він набуває чинності з дня підписання обома сторонами і його умови діють до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором /а.с. 4/.

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між спілкою та ОСОБА_4 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, який періодично погашав кредитну заборгованість та частково сплачував кредитні кошти, останній платіж здійснив 07 червня 2014 року.

Отже Кредитний договір що засвідчений підписом позичальника ОСОБА_4, свідчить про виникнення між сторонами кредитного зобов'язання, розкривають суть договору кредитування, свідчать про погодження сторонами істотних умов кредитного договору та є вирішальним для розгляду даної справи.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору.

Та вірні висновки суду про те, що позичальник не виконав зобов'язання щодо внесення щомісячно до 22 числа плати за користування кредитом, згідно графіку платежів за кредитом, оскільки останнє часткове погашення здійснено 07 червня 2014 року.

Відповідач не довів що мало місце виконання ним зобов'язань ї прийняття їх кредитором, та не підтвердив обставин щодо припинення існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретних зобов'язальних правових відносин.

Факт неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором після спливу 30 днів від 07 червня 2014 року вказує на виникнення у позивача права вимоги саме в зазначений термін.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно встановлених обставин право на позов у позивача виникло після спливу 30 днів від 07 червня 2014 року та фактично звернувшись до суду з позовом 07 травня 2018 року Спілка пропустила строк позовної давності, однак згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а в даній справі відповідачі не заявляли про застосування строків давності.

Отже вірні висновки суду про існування підстав для стягнення заборгованості по основній сумі в розмірі 9968,04грн., оскільки відповідачі не надали жодного доказу в спростування сум зазначених в розрахунку та не підтвердили жодним чином обставин щодо існування заборгованості в іншому розмірі.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Отже вимога Спілки про стягнення процентів що розраховані станом на 07 травня 2018 року в розмірі 22918,52 грн. не ґрунтуються за законі та висновки суду першої інстанції в частині задоволення наведених позовних вимог здійснені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з огляду на що, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

Встановлені обставини дають підстави для висновку про те, що з позичальника підлягають стягненню проценти за користування кредитом 58,40% річних що визначені в Договорі кредиту починаючи з 22 липня 2014 року по 22 травня 2015 року сплив строку кредитування та становлять 6305,92грн.

У той же час, Спілка звернулася з вимогою до ОСОБА_4 та до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 які відповідно до Договорів поруки поручилася відповідати за невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за Договором кредиту.

У статті 554 ЦК України зазначено що, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В пункті 2.1 Договорів поруки передбачено, що поручителі взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_4, що випливають з Кредитного договору № 051-13 від 22 листопада 2013 року укладеного між ОСОБА_4 та Спілкою.

Відповідно до п. 3.1 договорів поруки відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно кредитного договору.

У разі затримання Позичальником графікових платежів по кредиту, його частини та/або процентів на строк понад 30 днів Спілка має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів /пункт 4.2 Кредитного договору а.с. 4/.

За змістом пунктів 4.1 Договорів поруки договори вступають в силу з моменту його підписання і діють протягом трьох років після закінчення терміну основного зобов'язання або до повного виконання сторонами його умов /а.с. 6, 7, 8/.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію протягом трьох років після закінчення терміну основного зобов'язання свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У договорах поруки в даній справі встановлені строки її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі не підлягали застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється.

Згідно встановлених у справі обставин, Спілка не пропустила строк пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки звернулася до суду з позовом в якому викладено відповідну вимогу саме до поручителів 07 травня 2018 року, тобто звернення мало місце в межах строку дії поруки.

З урахуванням наведеного сума заборгованості визначена судом апеляційної інстанції підлягає стягненню з позичальника та поручителів в солідарному порядку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції не обмежуватися доводами та вимогами апеляційної скарги та відповідно до статей 367 та 376 ЦПК України частково задовольнивши апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимог Спілки до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та в цій частині позов задовольнити, також змінивши рішення в частині розміру заборгованості за кредитним договором що підлягає стягненню з позичальника та поручителів в солідарному порядку.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підтверджено сплату позивачем судового збору в сумі 2643,00грн., половина якої підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Схід».

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Схід» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Схід» заборгованість за кредитним договором № 051-13 від 22 листопада 2013 року в розмірі 16237(шістнадцять тисяч двадцять три),96 грн., з яких 9968(дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім),04 грн. заборгованість за кредитом та 6305(шість тисяч триста п'ять),92грн. заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Схід» судовий збір в розмірі 1321(одну тисячу триста двадцять одну),50грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Судді: