П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5963 Головуючий у1-й інстанції Сенько М.Ф.

Унікальний №759/1677/18 Доповідач Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого Пікуль А.А.

суддів Левенця Б.Б.

Ратнікової В.М.

за участю секретаря Пузикової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред`явили в суд позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа Святошинська РДА в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 (а.с.2-6).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі починаючи з 2011 року в спірній квартирі без поважних причин не проживають, не приймають участі в утриманні квартири.

Справа розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Суд визнав відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , та поклав на них судові витрати по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.34-38).

Відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи у визначений судом строк не подали.

Рішення суду другим з відповідачів - ОСОБА_5 , не оскаржується, а тому в апеляційному порядку в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5 не перевіряється.

З огляду на цю обставину, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.
Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників справи: представника ОСОБА_2 , адвоката Піун С.П., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; ОСОБА_3 , її представника, адвоката Лисенко О.В., та ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
В рамках даної справи сторонами не оспорюються обставини, встановлені районним судом щодо статусу спірного житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , та переліку осіб, що зареєстровані у цьому житловому приміщенні.
У апеляційній скарзі на рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 , який діє через свого представника, адвоката Піун С.П., оспорює правомірність висновку районного суду про те, що ОСОБА_2 , як один з відповідачів, з лютого 2011 року за місцем реєстрації не проживає, залишив житло добровільно і забрав з квартири всі особисті речі.
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.
За правилами ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Відповідно до положень ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У даному випадку з наданих позивачами на підтвердження факту відсутності ОСОБА_2 у спірній квартирі понад шість місяців письмових доказів: актів обстеження спірної квартири на предмет перевірки проживання у цій квартирі ОСОБА_2 , складених у період 2014 - 2017 років (а.с.12-17); висновку дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в місті Києві старшого лейтенанта міліції Ярошовця О.С. від 16.09.2015 року (а.с.18), убачається, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу (понад шість місяців) у квартирі АДРЕСА_1 не проживає.
Доводи апеляційної скарги щодо недостовірності указаних письмових доказів, оскільки вони не підтверджують факт безперервної відсутності ОСОБА_2 у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а ОСОБА_2 постійно проживає за вказаною адресою, але інколи буває відсутнім з поважних причин (працює в ТОВ "Уклон" на підставі Публічної оферти про надання інформаційних послуг і майже не буває вдома, а також у зв`язку з хворобою та літом виїжджає до родичів на дачу за межі м. Києва) відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно цивільного процесуального законодавства, уразі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.
У даному випадку згідно з відомостями актів обстеження спірної квартири на предмет перевірки проживання у цій квартирі ОСОБА_2 , складених у період 2014 - 2017 років (а.с.12-17) та висновку дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в місті Києві старшого лейтенанта міліції Ярошовця О.С. від 16.09.2015 року (а.с.18 ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з жовтня 2012 року по день складання акту, тобто протягом тривалого часу (понад шість місяців).
ОСОБА_2 помилково вважає, що відомості указаних письмових доказів свідчать лише про факт його відсутності у квартирі на момент обстеження.
Позивачі наполягають на достовірності наданих ними письмових доказів.
Надані ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду на спростування відомостей актів обстеження та висновку дільничного інспектора, досліджені апеляційним судом за правилами ст. 367 ЦПК України, довідки про разові щорічні звернення ОСОБА_2 за консультацією до травматолога травматологічного відділення Ірпінського військового госпіталю (м. Ірпінь Київської області) та Публічна оферта про надання інформаційних послуг (а.с.48-55), жодним чином не спростовують значення відомостей наданих позивачами письмових доказів, оскільки не містять відомостей ні щодо проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, ні щодо поважності причин його відсутності. Крім того, публічна оферта, яка не містить жодних відомостей щодо відповідача, датована 29 січня 2018 року, тобто за два дні до складення позовної заяви.
Отже, доводи ОСОБА_6 щодо його постійного проживання у спірній квартирі та тимчасової відсутності з поважних причин є неприйнятними.

Водночас, доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення районним судом норм процесуального права можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалення у цій частині нового рішення, ураховуючи наступне.

Відповідно до резолютивної частини ухвали районного суду про відкриття провадження у справі суд ухвалив відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та вказав, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Не пізніше п`ятиденного строку відповідач має право подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.21).

При цьому у матеріалах справи відсутні, по-перше, відомості про дату направлення ОСОБА_2 копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками; по-друге, відомості про отримання указаних документів відповідачем.

Незважаючи на це та відсутність відзиву на позовну заяву, районний суд розглянув справу за відсутності відомостей щодо будь-якого повідомлення ОСОБА_2 про існування спору та відкриття провадження у справі.

Указана обставина у контексті положень ст. 376 ЦПК України дає суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки, як вже зазначено вище, в ході апеляційного розгляду доведений факт відсутності ОСОБА_2 у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

У зв`язку з ухваленням нового рішення суд вважає за необхідне за правилами ст. 142 ЦПК України присудити з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. на користь особи, яка їх понесла - ОСОБА_4 (а.с.1), тому рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати ОСОБА_2 , 1976 року народження (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим, рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 704 грн. 80 коп. - по 352 грн. 40 коп. (триста п`ятдесят дві грн. 40 коп.) з кожного, на користь ОСОБА_4 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 31 серпня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова