Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2018 року Гайворонський районний суду Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Сліпенко Р.Ю., при секретарі Зеленко О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № МЛ-12/2007 від 27.12.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 10000.00 грн. з кінцевим терміном сплати 25.12.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2015 року має заборгованість 17706,74 грн., яка складається з наступного:

*3324,10 грн. - заборгованість за кредитом;

* 6693,65 грн. - заборгованість по процентам, за користування кредитом.;

*6607,27 грн. заборгованість за пенею та комісією

а також штрафи відповідно договору:

*250.00 грн. - штраф (фіксована частина).

*831,27 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов визнали частково просять відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості по кредиту в частині стягнення простроченої заборгованості по кредиту (тіло кредиту) - 3324,10 грн.; заборгованості за процентами - 6693,65 грн.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн. та штрафу відсоткову частину - 831,27 грн. в зв'язку з незаконністю, недоведеністю та необґрунтованістю вказаних позовних вимог. Позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання договору в сумі 6607,72 грн. просять задоволити частково з урахуванням ч.З ст.551 ЦК України тобто з урахуванням зменшення судом розміру неустойки.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № МЛ-12/2007 від 27.12.2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 10000.00 грн. з кінцевим терміном сплати 25.12.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4-8).

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2015 року має заборгованість 17706,74 грн., яка складається з наступного:

*3324,10 грн. - заборгованість за кредитом;

* 6693,65 грн. - заборгованість по процентам, за користування кредитом.;

*6607,27 грн. заборгованість за пенею та комісією

а також штрафи відповідно договору:

*250.00 грн. - штраф (фіксована частина).

*831,27 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Судом встановлено, що :

27.12.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк було укладено кредитний договір №МЛ-12/2007 на суму 10 000 грн. Згідно укладеного договору, термін повернення кредиту - 25.12.2009 року.

Рішенням Гайворонського районного суду від 13.10.2009 року з Відповідача була стягнена заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 9196,05 грн. та 338,82 грн. судових витрат .

Згідно актів виконавчої служби опису й арешту майна від 10 та 11 березня 2010 року №908014 та №908010 щодо примусового виконання в інтересах Приватбанку рішення Гайворонського районного суду від 13.10.2009 року на загальну суму 9534,87 грн. у Відповідача було примусово вилучено майно на загальну суму 3900 грн.

Постановою державного виконавця від 12.08.2010 року, виконавчий документ повернуто стягувачеві з підстав передачі ПАТ КБ ПриватБанк вилученого у боржника майна на суму 3900 грн.

Проте з матеріалів позову та наведеного розрахунку банку не вбачається на погашення якої частини боргу було направлене вилучене 10 та 11 березня 2010 року майно у на загальну суму 3900 грн. Більш того, вилучення виконавцями в інтересах банку майна у на вказану суму, не відображено в розрахунку заборгованості по кредиту.

При цьому, нарахування відсотків, на прострочену заборгованість по кредиту здійснено банком у відповідності до положень п.4.9 та п.4.3 Договору в розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Не відображення банком факту вилучення та передачі йому майна боржника на суму 3900 грн. та не зазначення на погашення якої частини боргу були направлені ці кошти свідчить про невірне обрахування відсотків по кредиту, оскільки внесення суми 3900 грн. в рахунок погашення простроченої заборгованості, яка складає 3324,10 грн. означало би її повне погашення

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наведеного слідує, що розрахувати дійсну заборгованість по кредиту не представляється можливим, оскільки нарахування відсотків банком проведено з порушенням положень п.п.4,1.,4.2.,4.3.,4.9. Договору.

Як вбачається з позовних вимог, прострочена заборгованість за кредитом (тіло кредиту) складає 3324,10 грн. Розмір нарахованої пені банком складає 6693,65 грн. Відтак, розмір неустойки значно, тобто більш-ніж у два рази перевищує розмір заборгованості за кредитом (прострочене тіло кредиту), що у відповідності до ч.З ст.551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене вважаю, що сума неустойки значно перевищує розмір збитків, в зв'язку з чим можливе її зменшення судом.

В правовій позиції по справі № 6-100цс14 від З вересня 2014 року ВСУ, вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК Українищодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України .містить обоє 'язок суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пе,нею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення зобов'язання у вигляді пені та штрафів. Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання- передбачена подвійна відповідальність одного виду. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких підстав, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, позовні вимоги в частині стягнення штрафів в розмірі 250 грн. та 831.27 грн. задоволенню не підлягають, оскільки одночасне стягнення пені і штрафу призведе до притягнення відповідача до подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж самого виду за одне й те саме правопорушення невиконання умов договору щодо повернення у встановлений строк та у відповідних сумах отриманих у кредит коштів.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Позивач встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Матеріалами справи не підтверджено, що комісія нарахована за дії вчинені банком на користь позичальника.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 234/169/15-ц і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф в частині фіксованої та процентної складової є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відтак, вимоги Банку про стягнення штрафу в частині фіксованої складової задоволенню не підлягають.

Тому, вимоги ПАТ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу (фіксована частина) є незаконними.

Суд вважає, що в забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором кредиту було укладено договір поруки з ОСОБА_3. Строк дії договору поруки - не встановлено. При цьому, кінцевий термін повернення кредиту 25.12.2009 року.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції чинної на момент укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Оскільки в договорі поруки не встановлено строк дії договору, а у договорі кредиту від 27.12.2007 року зазначено кінцевий термін погашення кредиту до 25.12.2009 року то право вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло з 26.12.2009 року та діяло протягом наступних 6 місяців, тобто до 26.06.2010 року.

Проте, як вбачається з матеріалів позову, вимога до поручителя у визначений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлена не була, оскільки датована 20.10.2015 року, що свідчить про припинення договору поруки, а відтак позовні вимоги в частині стягнення солідарно з суми заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, ч. 3. 551, 611 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору МЛ-12/2007 від 27.12.2007 року в розмірі 3303 гривні 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 271 гривні 25 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Р. Ю. Сліпенко

Дата документу 14.08.2018