ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3661/18 Справа № 206/2500/18 Категорія: 58 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий Альянс", Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні майном та звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Житловий Альянс", Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні майном та звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1. Вказане майно знаходиться під арештом на підставі постанови державного виконавця, прийнятої у межах виконавчого провадження, з виконання виконавчого листа про стягнення з позивачки на користь ТОВ "Житловий Альянс" заборгованості у сумі 49 218,87 грн. Дане виконавче провадження було відкрито ще 26.08.2010 року, а 06.11.2013 року завершено на підставі п.2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у відповідній редакції) та повернено стягувачу. Посилаючись на ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" позивачка вказувала, що ТОВ "Житловий Альянс" втратив право пред'явлення виконавчого документу до стягнення, оскільки строк для його пред'явлення сплив, отже, на думку позивачки, виконавчий документ став таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у зв'язку зі спливом трирічного строку, виконавче провадження у Самарському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знищене. Також позивачка зазначала, що вона виступила поручителем подруги за грошовим зобов'язанням (кредитом), однак, остання борг не сплатила та зникла. Кошти за рішенням суду позивачка не сплачувала, жодного виклику до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області не отримувала.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на майно вже завершено, а його матеріали знищені, виконавчий документ є таким, що не підлягає виконанню, а тому її права як власника мають бути захищені судом, шляхом зняття арешту з майна.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.2006 року, зареєстрованого 20.01.2007 року КП "ДМБТІ", та об'єктом обтяження за постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 26.08.2010 року, ВП № 21097275, що підтверджується копією свідоцтва, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.01.2007 року, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів № 103062194 від 08.11.2017 року (а.с.9-10).

Згідно інформаційної довідки про стан виконавчого провадження № 21097275 від 25.10.2017 року з виконання виконавчого листа № 2-6506, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 49 218,87 грн., вбачається, що 26.08.2010 року державним виконавцем Ващинською М.М. (орган ДВС, до якого надійшов на виконання виконавчий документ: Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) було відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно боржника, 10.11.2010 року направлено запити для з'ясування майнового стану боржника, прийнято постанову про розшук майна боржника, в зв'язку із чим, виконавче провадження було зупинено, під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з'ясовано, що у боржника відсутнє майно на яке можливо було звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними, у зв'язку із чим, 06.11.2013 року виконавчий лист було повернено стягувачу державним виконавцем Литовченко К.Ю. (а.с.6-8).

У відповідності до листа № 22343 від 13.11.2017 року начальника відділу Самарському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Никитюк Н.О., згідно автоматизованих даних системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні в Самарському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № ВП 21097275 згідно виконавчого листа № 2-6506 від 20.05.2010 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Житловий Альянс" в розмірі 49 218,87 грн. Відповідно до п.2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції закону, що діяв на момент прийняття рішення, 06.11.2013 року виконавче провадження завершено, виконавчий лист було повернуто стягувачу. Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", законні підстави для скасування арешту відсутні (а.с.5).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2012 року заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2010 року за позовом ТОВ "Житловий альянс" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення сум залишено без задоволення (а.с.76-77).

Станом на 28.08.2018 року будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 за даними автоматизованої системи виконавчого провадження у Самарському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відсутні, що підтверджується відповіддю на № 18647 від 28.08.2018 року (а.с.70).

Згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про припинення, ліквідацію ТОВ "Житловий Альянс" відсутня (а.с.56-64).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до правовідносин, що склались між сторонами ч.ч.1,2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" (у відповідній редакції) є безпідставним, оскільки майно на яке накладено арешт перебуває у власності позивачки, яка є боржником, та право власності на яке ні ким не оскаржується та не оспорюється.

Крім того, суд прийшов до висновку, що рішення суду, який би встановлював, що виконавчий лист про стягнення з позивачки боргу, було визнано таким, що не підлягає виконанню, суду надано не було, у позовній заяві таке питання, також не ставилось.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 129? Конституції України встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом положень ч.5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" (у відповідній редакції) та ч.5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у чинній редакції, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на майно вже завершено, а його матеріали знищені, а тому виконавчий документ є таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на момент повернення виконавчого документа), а також, ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" у чинній редакції, передбачено строки звернення з виконавчим листом, а також право стягувача звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Крім того, статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, стягувач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про поновлення строків для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому, посилання позивачки, що стягувач втратив право пред'явлення виконавчого документа до виконання є безпідставними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко