Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 583/2757/14-ц

провадження № 61-16165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В.,

Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня 2016 року у складі судді Сидоренка Р. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2016 року у складі колегії суддів:

Рибалки В. Г., Гагіна М. В., Попруги С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2013 року о 18.30 год.

в районі розташування будинків за № 257 та № 261 по вул. Фрунзе,

у м. Охтирці Сумської області, водій автомобіля марки ВАЗ 21214, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд ззаду на велосипедиста ОСОБА_4, який рухався у попутному напрямку, завдавши йому тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово - медичної експертизи. Компенсаційні виплати на лікування ОСОБА_5 здійснював до 01 листопада 2013 року, а в подальшому від надання зазначеної допомоги відмовився.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути на його користь солідарно із ОСОБА_5 та ПАТ НАСК «Оранта» матеріальну шкоду у розмірі 11 173 грн 76 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн,

а саме - 5 тис. грн із ОСОБА_5 та 45 тис. грн зі страхової компанії.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня

2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП та її наслідках (тяжкі тілесні ушкодження отримані

ОСОБА_9.) належними та допустимими доказами позивачем не доведена. Також суд виходив із того, що ОСОБА_5 не доведено того факту, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тому суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 має нести цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди здоров'ю потерпілому незалежно від наявності його вини, як власник джерела підвищеної небезпеки, яким було заподіяно шкоду. При цьому суд вважав, що відсутні підстави для стягнення матеріального відшкодування як із ОСОБА_5, враховуючи повне відшкодування ним матеріальної шкоди ОСОБА_9 у добровільному порядку, так і зі страхової компанії, у зв'язку з відшкодуванням потерпілому шкоди ОСОБА_5, а також у зв'язку з невиконанням страхувальником передбаченого законом обов'язку, щодо повідомлення страховика про страховий випадок.

При визначенні розміру матеріальної шкоди суд врахував характер та розмір шкоди, заподіяної здоров'ю потерпілого, який переніс ряд оперативних втручань, змушений на протязі тривалого часу проходити лікування. Зазначені обставини змінили його звичайне життя, призвели до зменшення працездатності, несення додаткових вимушених матеріальних витрат на лікування. Зазначені обставини підтверджують наявність у позивача значних моральних страждань та переживань у зв'язку з ДТП. Разом із цим суд враховує наявність грубої необережності потерпілого у виникненні шкоди, а також те, що вина іншого учасника ДТП не доведена.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги розумності і справедливості, у рахунок відшкодування моральної шкоди до стягнення з володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_5 на користь позивача визначив суму в розмірі 10 тис. грн.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при розгляді справи суд першої інстанції належним чином з'ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні. При цьому правильно виходив з того, що розмір матеріальної шкоди, доведений ОСОБА_4 на загальну суму 17 958 грн 61 коп., був відшкодований останньому

ОСОБА_5 згідно з письмовими розписками, а визначений з урахуванням встановлених обставин справи і вимог розумності і справедливості розмір моральної шкоди, обґрунтовано стягнув на користь позивача з ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_5 до ПАТ НАСК «Оранта» з повідомленням про ДТП не звертався, немає підстав для стягнення коштів зі страхової компанії на користь позивача тому, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, письмового надання страховику з яким укладено договір обов'язкового страхування

цивільно-правової відповідальності про ДТП встановленого МТ СБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при розгляді справи не врахували, скільки коштів він витратив на своє лікування, тому висновок судів про повне відшкодування матеріальної шкоди ґрунтується на припущеннях, розмір стягнутої моральної шкоди є занадто зниженим, а відмова за рахунок страхової компанії є неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначав, що автотехнічна експертиза не змогла встановити причинний зв'язок між відповідністю дій водія та вимогам Правил дорожнього руху України внаслідок відсутності відомостей про розташування автомобіля стосовно інших орієнтирів, що відбулося через бездіяльністю досудового слідства у кримінальному провадженні. Суди дійшли помилкового висновку про те, що вина відповідача водія у вчиненні ДТП та її наслідках належними та допустимими доказами не доведена.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили, тому судові рішення перевіряються в межах доводів касаційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті З ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що у провадженні Охтирського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області знаходиться кримінальне провадження № 0001359

від 14 жовтня 2013 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що 13 жовтня

2013 року о 18.30 год. в районі розташування будинковолодінь за № 257 та № 261 по вул. Фрунзе у м. Охтирці Сумської області, водій автомобіля марки ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд ззаду на велосипедиста ОСОБА_4, який рухався у попутному напрямку, завдавши йому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 21 від 16 січня

2014 року у ОСОБА_4 при обстеженні у Охтирській центральні й районній лікарні були виявлені тілесні ушкодження: голови - рана тім'яної ділянки, садна потиличної ділянки; тулуба - підшкірні та між м'язові гематоми в ділянці краю обох здухвинних кісток, розрив правої легені, розрив діафрагми справа, переломи 4-9 ребер справа, кінцівок - поперечний уламковий перелом променевої кістки в середній третині із зміщенням, перелом кісток нижньої третини правої гомілки з ушкодженням судинно-нервового пучка, циркулярна рана нижньої третини правої гомілки (передньої, бокових та частково задньої поверхні) з розчавленням м'яких тканин. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару, стиснення, вигину, тертя-ковзання. Травма правої гомілки у вигляді рани, перелому обох кісток в нижній третині та травма грудної клітки (розрив правої легені та правої частини діафрагми, переломи 6 ребер справа) у ОСОБА_4 кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Наявність вказаних тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_4 внаслідок ДТП підтверджуються також висновком комісійної судово-медичної експертизи № 66/2014 від 30 квітня 2015 року (а.с. 35-50, т. 2).

У зв'язку із заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 проходив неодноразово медичне лікування, що підтверджується як мотивувальними частинами вищезазначених судово-медичних експертиз, так і копіями історій хвороб № № 3659, 5278, 9150, 9557, 10729, а також медичними довідками про періоди лікування та придбання за власний рахунок медикаментів (а.с. 7-9, 70-73, т. 1).

Відповідно до копій розписок від 14, 15, 16, 19, 20, 21, 24, 27, 29 жовтня

2013 року ОСОБА_9 підтверджував придбання ОСОБА_5 ліків та надання коштів на їх придбання на лікування внаслідок ДТП на загальну суму 17 958 грн 61 коп. (а.с. 254-264, т. 1).

На час розгляду справи та ухвалення рішення у справі кримінальне провадження по факту ДТП перебувало на досудовому слідстві, остаточне рішення не було прийняте.

Відповідно до частини першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із частиною другою статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Задовольняючі частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, розмір якої правильно визначили з урахуванням вимог розумності і справедливості, суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_5 має нести цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди здоров'ю потерпілому незалежно від наявності його вини.

Також вірними є висновки суду про відсутність підстав для стягнення матеріального відшкодування як із ОСОБА_5, враховуючи відшкодування ним матеріальної шкоди ОСОБА_9 у добровільному порядку згідно із письмовими розписками, так і зі страхової компанії, у зв'язку з добровільним відшкодуванням ОСОБА_5 матеріальної шкоди потерпілому, а також у зв'язку з невиконання страхувальником передбаченого законом обов'язку, щодо повідомлення страховика про страховий випадок, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц, провадження № 14- 310цс18.

Доводи касаційної скарги про те, що суди дійшли помилкових висновків про те, що при вирішенні позову вина водія відповідача у вчиненні ДТП та її наслідках (вищезазначені тяжкі тілесні ушкодження отримані позивачем) належними та допустимими доказами позивачем не доведена, не є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі, які позивачем недоведені. При ухваленні рішення суди взяли до уваги висновки автотехнічної експертизи відповідно до яких причинний зв'язок між відповідністю дій водія ОСОБА_5 вимогам пунктів 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України та наслідками, що настали не видалось за можливе встановити. При цьому правильно виходили з того, що розмір матеріальної шкоди, доведений ОСОБА_4. на загальну суму

17 958 грн 61 коп., був відшкодований останньому ОСОБА_5, а розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням встановлених обставин справи та вимог розумності і справедливості.

Таким чином, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 січня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09 березня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є. В.Синельников