Провадження № 22-ц/802/268/18 Категорія: 57 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Карпук А.К., Русинчука М.М.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист прав споживача за апеляційною скаргою представника відповідача публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" Воронцова Дмитра Юрійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про захист прав споживача, обґрунтовуючи його тим, що 29.05.2008 року, між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк»), було укладено Договір про надання споживчого Кредиту №0 в сумі 200 000 доларів США (970 000 грн. 00 коп.) згідно п. 1.1. Договору для будівництва житлового будинку під заставу комерційної нерухомості. Однак, вказує, що в порушення п. 1.1. договору Банк не надав позичальнику всю суму кредиту, обмежившись лише наданими коштами в сумі 140 000 доларів США, яких було недостатньо для звершення будівництва. В зв'язку з недоотримання кредиту в сумі 60 000 доларів США у встановлені законом строк (29.05.2008 року) ОСОБА_1 був змушений вилучати кошти з власної підприємницької діяльності, в результаті чого розмір оборотних коштів зменшився на 60 000 доларів США, що привело до прямих збитків у вигляді упущеної вигоди, яку позивач оцінює в еквівалентну 60 000 доларам США суму, що станом на 28.11.2016 року складає 1 543 200,00 грн..

Згідно п. 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14,35%. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Вважає, що такі умови є дискримінаційними. Що свідчить про порушення п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також вважає, що в порушення вимог п. 3. ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», його не було повідомлено про можливі валютні ризики, пов'язані зі зміною курсу долара. Зазначає, що банк, продаючи йому валюту за власним курсом отримує додатковий дохід, що приводить до його додаткових витрат. Окрім того в договір включені додаткові комісії та збори. Вважає такі умови несправедливими та такими, що порушують його права, як споживача.

Крім цього, вважає несправедливим включення до умов договору зобов'язання передати в іпотеку комерційної нерухомості при наданні споживчого кредиту для будівництва житлового будинку. Вважає це порушенням п. 4 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача».

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року, укладену 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. 29.05.2008 року та зареєстрований в реєстрі за №3864, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Визнати недійсним Договір про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. 29.05.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк». Стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов'язані з проведенням судової експертизи в розмірі 11904 гривні 00 копійок.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року ухвалено позов задольнити.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнати недійсною додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року, укладену 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. 29.05.2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнати недійсним договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. 29.05.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №3864, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк»

Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ідентифікаційний код: 09807750, в користь ОСОБА_1 витрати пов'язані з проведенням судової експертизи в розмірі 11904 (одинадцять тисяч дев'ятсот чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ідентифікаційний код: 09807750, в користь держави судовий збір в розмірі 2819 (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять) гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», покликаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід скаргу слід задовольнити, а рішення - скасувати і ухвалити нове судове рішення з наступних підстав.

Задовольняючи позов в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору позивача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни та загальної вартості), а також слід визнати недійсними договір іпотеки та додаткові угоди до них, оскільки ці договори є похідними від основного договору.

Однак дані висновки суду були зроблені з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк»), було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 00 (а.с. 81-84). Того ж дня, 29.05.2008 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. реєстровий № 3864 (а.с. 9-11). 29.11.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 29.05.2023 року та домовились укласти Додаток № 1 до договору в редакції що додається до даної додаткової угоди та Додаток № 2 (а.с. 89-95). В зв'язку з укладенням додатковї угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. 29.05.2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3864, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (а.с. 6, 6 зворот.)

За умовами п. 1.1.Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США, в сумі 200 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 970 000 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в п. 1.1. Договору, для чого надає до Банку письмову заяву(за формою згідно вимог Банку), в якій зазначає бажану суму траншу(в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання.

Сторони домовилися, що Банк надає Позичальнику кредит у вигляді одного траншу у розмірі суми кредиту, зазначеному у п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору, кредит надається шляхом: зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника №8400 у Банку.

Відповідно до п. 1.3.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів, рахуючи з дати отримання кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14.35 % річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки зазначеної у п. 1.3.1. Договору.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору процентна ставка за цим Договором може бути змінена в порядку та на умовах визначених договором.

Згідно з п. 2.1 Кредитного договору виконання зобов'язань Позичальника за ним Договором забезпечуються наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника Банком приймається: - застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: 1) комбінату побутового обслуговування, загальною площею 1144,6 кв.м., що знаходься за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_1, код за ДРФО НОМЕР_1; порука, а саме: порука ОСОБА_5, код за ДРФО НОМЕР_2.

Вказуючи про невідповідність спірного кредитного договору про надання споживчого кредиту вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції, на підставі висновку експерта судово-економічної експертизи прийшов до висновку, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Однак на думку колегії суддів даний висновок суду не відповідає обставинам справи, а висновок експерта № 8689 судово-економічної експертизи у даній справі не може вважатись обґрунтованим та не є тим доказом, який свідчить про невідповідність оспорюваного кредитного договору вимогам Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно з п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які були чинними на момент укладення між сторонами угоди, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

З змісту оскарженого Кредитного договору, встановлено, що цим договором чітко передбачені його умови, а саме: предмет договору - кредитні кошти у розмірі 200 000,00 доларів США (п.1.1. Кредитного договору); мета кредиту - кредит надається Позичальнику для його особистих потреб, будівництва житлового будинку (п. 1.4. Кредитного договору); термін та розмір погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (п. 1.2.2 Кредитного договору); порядок видачі - Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника за №8400 у Банку(п. 1.5. Кредитного договору); розмір, порядок нарахування та виплата процентів - передбачено Розділом 3 Кредитного договору; відповідальність сторін зазначено в розділі 4 Кредитного договору.

Відповідно до абз. 4 п. 1.1 Кредитного договору Позичальник укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредитних коштів та їх використання за цільовим призначенням згідно умов даного Договору, в чого може виникнути потреба у доплаті Позичальника за рахунок власних коштів повної вартості.

Позивач добровільно погодившись на отримання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний розсуд та ризик і сам повинен був передбачити у момент укладення договору можливість зміни курсу української гривні до іноземної валюти.

Істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Як вбачається з п. 7.13 Кредитного договору, сторони домовились вважати, що уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Підписанням договору Позичальник підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не наводив жодних зауважень щодо змісту цього правочину, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору та про надання йому докладнішої інформації.

Умови укладених між банком та позивачем кредитного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечував, тобто договір був результатом домовленості сторін і відповідав загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.ст. 3, 627 ЦК України.

Отже, позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Докази, які б спростовували дані обставини позивачем не подавались.

При цьому протягом тривалого часу позивач виконував умови договору, сплачував усі платежі, отже схвалив умови договору.

Крім того, 29.11.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.05.2008 року, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 29.05.2023 року та домовились укласти Додаток № 1 до договору в редакції що додається до даної додаткової угоди(Графік погашення кредиту). При укладені даної угоди банком позивачу також надано детальний розпис сукупної вартості кредиту.( а.с. 92-95).

Таким чином, уклавши додаткову угоду про внесення змін в кредитний договір від 29.05.2008 року ОСОБА_1 підтвердив правомірність отримання кредитних коштів та обізнаність з умовами договору вцілому, в тому числі з інформацією про сукупну вартість кредиту та їх погодив.

Щодо висновку експерта №8689 від 23.02.2018 року, що реальна процентна ставка за користування кредитом становить 18,53 %, та значно відрізняється від процентної ставки, яка зазначена в додатку № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29.05.2008 року на момент його укладання та становить 15,51% слід зазначити таке.

З аналізу діючого законодавства, що регулює порядок надання кредитних коштів, слід дійти висновку, що базова та реальна відсоткові ставки - це різні поняття.

Так, базова процентна ставка, яка визначена п. 1.3. Кредитного договору - це фактично розмір плати за користування кредитними коштами виключно на користь Банку, право на яку надано Кредитодавцеві статтею 1048 Цивільного кодексу України. Ця процентна ставка погоджується сторонами договору та має бути зазначена в ньому згідно пункту 5 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначення терміну «реальна процентна ставка» дано в п. 3.3 розд. 3 Постанови Правління НБУ № 168, за яким банки зобов'язані в кредитному договорі (або в додатку до нього - п. 3.1 Постанови) «зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту за формулою».

Таким чином, реальна процентна ставка розраховується за наведеною в Постанові № 168 формулою, виходячи із загальної суми вартості всіх витрат позичальника, пов'язаних з отриманням, погашенням кредиту та витратами на сплату процентів, комісій, витратами на нотаріальне посвідчення договору іпотеки, страхування застави, тощо для розуміння позичальником того, якою є реальна процентна ставка, якщо її розрахувати із загальної суми всіх витрат позичальника.

Тож, реальна процентна ставка, вирахувана в Додатку № 2 до Кредитного договору, і процентна ставка, зазначена в тому ж договорі, яка є платою Позичальника за користування кредитними коштами, не є тотожними поняттями.

Реальна процентна ставка завжди буде більшою за процентну ставку в кредитному договорі, бо вона включає в себе і її саму, і інші витрати позичальника.

Істотною ж умовою Кредитного договору, тобто умовою, щодо якої Сторони повинні дійти згоди є річна процентна ставка, встановлена в договорі, яка являється ціною, що сплачує позичальник за користування кредитними коштами.

Про це свідчить і ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в якій перелічені умови, що повинні міститися в кредитному договорі, пунктом 5 якої вказано, що в кредитному договорі зазначається саме річна, а не реальна процентна ставка.

А тому, реальна процентна ставка - поняття, яке охоплює більш широкий спектр цифрових показників, ніж процентна ставка за кредитним договором, а тому вони не можуть дорівнювати одна одній, бо реальна процентна ставка є завжди більшою, як така, що вираховується, виходячи з усіх витрат позичальника, пов'язаних з оформленням кредитного договору і його виконанням, а процентна ставка за договором є лише однією зі складових реальної процентної ставки

Отже, твердження експерта що Кредитний договір та додаток до нього не містять загальної сукупної вартості кредиту, а реально відсоткова ставка за кредитом занижена - не відповідає дійсності.

Згідно з ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, не передбачено ознайомлення позичальника з реальною процентною ставкою перед укладенням кредитного договору.

Той факт, що висновком експерта визначено, що реальна відсоткова ставка є вищою, від визначеної у Кредитному договорі базової відсоткової ставки, жодним чином не свідчить про недійсність самого договору чи введення позивача в оману, а просто відображає реальну сутність вказаних понять, що повністю відповідає цивільному законодавству України та нормативним актам НБУ.

Отже, про будь-яке введення в оману позичальника, умисне замовчування або приховування інформації не знайшло свого підтвердження.

Позивачем не доведено, що умови укладених між сторонами договорів є несправедливими.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Зі змісту укладеного сторонами кредитного договору (змін до договору) вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесено не було. Не містять вони і будь-яких інших несправедливих умов.

Позивачем на надано належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б дали суду підстави констатувати про недійсність оспорюваних договорів.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" Воронцова Дмитра Юрійовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист прав споживача відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді