Справа № 127/9549/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 грудня 2018 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Войнаровського І.В.,
секретаря Одудовського С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення нарахувань індексу інфляції та трьох відсотків річних,
26 червня 2018 року до Шаргородського районного суду Вінницької області із Вінницького міського суду Вінницької області надійшла зазначена вище справа.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, 05 січня 2011 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 2 000 000 (два мільйона) гривень, які зобов?язувався повернути до 31 грудня 2011 року.
01 листопада 2011 року ОСОБА_2 знову позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 1200000 (один мільйон двісті тисяч) гривень, із зобов?язанням повернути до 01 серпня 2012 року.
Рішенням Вінницького міського Вінницької області від 24 квітня 2014 року у справі № 127/5754/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовні вимоги задоволено та стягнуто заборгованість в сумі 3200000 (три мільйона двісті тисяч) гривень, 3654 (три тисячі шістсот п?ятдесят чотири) гривні судових витрат.

Рішення суду набрало законної сили 31 грудня 2014 року.

13 травня 2014 року позивач звернувся до Вінницького районного відділу ДВС із заявою про примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року у справі № 127/5754/14-ц. Постановою серії ВП № 43288826 від 13 травня 2014 року відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику в строк до 20 травня 2014 року самостійно виконати виконавчий документ.

До теперішнього часу рішення відповідачем не виконано.

В результаті невиконання грошових зобовязань відповідачем розмір суми індексу інфляції на суму боргу за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості становить 3203367,36 грн.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь:

- нарахування індексу інфляції на суму боргу за прострочення грошового зобовязання в сумі 2914741 (два мільйони дев?ятсот чотирнадцять тисяч сімсот сорок одна) гривня 33 копійок;

- нарахування трьох відсотків річних на суму боргу за час прострочення грошового зобовязання в сумі 288526 (двісті вісімдесят вісім тисяч п?ятсот двадцять шість) гривень 03 копійки;

- витрати на сплату судового збору в сумі 8810 грн.

В судове засідання позивач не з?явився, однак від його представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позову наполягають, не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 87).

Відповідач у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання шляхом розміщення повідомлення про виклик на веб-сайті Судової влади України, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав (а.с. 90).

Відповідно до ухвали суду від 18 грудня 2018 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши усі обставини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи із наступного.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області № 127/5754/14-ц від 24 квітня 2014 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено заборгованість в сумі 3200000 грн та судові витрати в сумі 3654 грн (а.с. 4-6).

Із розрахунку індексу нарахувань вбачається, що за період з 28 лютого 2015 року по 28 лютого 2018 року ця сума становить 2914741,33 грн (а.с. 8).

Із розрахунку трьох відсотків річних вбачається, що за період з 28 лютого 2015 року по 28 лютого 2018 року сума нарахувань становить 288526,03 грн (а.с. 8).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 43288826 від 13 травня 2014 року вбачається, що відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 127/5754/14-ц, виданому 06 травня 2014 року (а.с. 10).

Відповідно до листа начальника відділу Вінницького районного відділу ДВС ОСОБА_4 № 7650/15.3-25/02 від 02 квітня 2018 року вбачається, що стягнення за виконавчим провадженням не проводились, відомості про самостійне виконання боржником рішення суду відсутні (а.с. 9).

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, зобовязання відповідача зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відтак, позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, повязаних зі сплатою чудового збору в сумі 8810 грн.

Керуючись ст. ст.3-5, 12-13, 76-92, 95, 141, 247, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1, (проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) нарахування індексу інфляції на суму боргу за прострочення грошового зобовязання в сумі 2914741 (два мільйони дев?ятсот чотирнадцять тисяч сімсот сорок одна) гривня 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1, (проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) нарахування трьох відсотків річних на суму боргу за час прострочення грошового зобовязання в сумі 288526 (двісті вісімдесят вісім тисяч п?ятсот двадцять шість) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1, (проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у рахунок повернення сплаченого судового збору за подачу позову в розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень.

Згідно зі статтями 273, 284, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справі, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти дні з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський