Дата документу 19.12.2018 Справа № 311/634/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1314/18 Головуючий у 1-й інстанції: Нікандрова С.О.
Є.У.№ 311/634/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Кулабухова І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2013 року сторони уклали договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає укладений між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредитну картку НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом із строком дії до жовтня 2017 року. Відповідачем порушено зобов'язання перед банком щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15 січня 2018 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 11 817,62 грн., у тому числі за тілом кредиту 5 277, 64 грн., за відсотками - 1 447, 33 грн., за пенею 4 053, 72 грн., а також штрафи на суму 1038, 93 грн. На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2013 року у розмірі 11 817,62 грн. та відшкодувати судові витрати.

Заперечуючи проти позову, у квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що 30 листопада 2013 року під час відпочинку у санаторії «Хмельник» вона відкрила в ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок НОМЕР_2 та отримала картку для виплат, яка використовувалася нею лише один раз, в подальшому даним рахунком вона не користувалася, кошти не знімала. Одночасно з карткою для виплат працівником банку додатково була вручена їй картка «Універсальна» з відкритим на її ім'я рахунком НОМЕР_1. Після відкриття рахунку НОМЕР_1 вона картку на активувала, жодного разу не використовувала картку «Універсальну», не знімала коштів з неї, не поповнювала рахунок тощо. У березні місяці 2017 року був заблокований її мобільний телефонний № НОМЕР_3, який був прив'язаний до вказаних банківських рахунків, а потім з її кредитної картки невідомими особами були зняті грошові кошти. Звернувшись до оператора мобільного зв'язку «Київстар», вона дізналася, що не є власницею номеру та він використовується іншим абонентом. Зателефонувавши в перших числах березня місяця 2017 року з іншого номеру НОМЕР_4, який вона додатково придбала, вона повідомила Банку про несанкціоноване списання грошових коштів з кредитної картки. Не дочекавшись відповіді від ПАТ КБ «ПриватБанк», 07 квітня 2017 року позивач звернулась до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала виписку по своєму рахунку, з якої дізналась, що з її карткового рахунку НОМЕР_1 та інших рахунків, які вона не відкривала на своє ім'я, в період часу з 27 лютого 2017 року по 05 квітня 2017 року здійснювались банківські операції зі зняття грошових коштів, зараховування коштів на рахунки, збільшення кредитного ліміту, перерахування коштів на інші рахунки, поповнення мобільних рахунків, зараховування суми вкладу з копілки, яку вона не відкривала, зняття коштів у банкоматах, перевід коштів через IVR- меню, перерахунок коштів за допомогою LiqPay рахунку. Всі ці дії були вчинені у місті Києві за різними адресами, в той час, коли позивач не відвідувала Київ. Крім того, 27 лютого 2017 року згідно виписки з банківського рахунку був здійснений переказ на карту НОМЕР_13 через IVR- меню на ім'я ОСОБА_4, з яким вона взагалі не знайома. З даного приводу позивач звернулась до правоохоронних органів, 07 квітня 2017 року за її заявою було внесено відомості до ЄРДР за №0000141 про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування, яке на даний час триває. У вересні місяці 2017 року позивач знов письмово звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про шахрайські дії, що відбувалися з використанням карткового рахунку - НОМЕР_5, відкритого на її ім'я, на що отримала відповідь, що Банком було проведено службове розслідування і за результатами розгляду звернення встановлено, що починаючи з 27.02.2017 року із використанням її особистої інформації по картковому рахунку НОМЕР_1 проведено низку операцій, в томі числі перекази коштів на інші карткові рахунки, збільшення кредитного ліміту, отримання послуг Банку. Відкритий 30 листопада 2013 року рахунок НОМЕР_1 було закрито 01 березня 2017 року, та одночасно відкрито рахунок НОМЕР_5, який станом на дату 05 грудня 2017 року є активним, і заборгованість по ньому складає 9 451,73 грн. Згідно виписки по рахунку на ім'я ОСОБА_3 відкрито декілька рахунків: НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12, з яких здійснювались транзакції, про які позивачу нічого не було відомо і дозволу на які вона не давала. Після з'ясування, що з кредитною карткою відбуваються шахрайські дії, на виконання п.1.1.2.1.13., п.1.1.2.1.21. Умов та правил надання банківських послуг, позивач одразу зателефонувала на номер Банку 3700 і повідомила про це, однак ніякої реакції зі сторони банку не отримала.

Відповідач вказувала, що ніколи не подавала банку заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також у відповідній системі Банку, у якій вона не зареєстрована і ніколи не користувалася її послугами, ніколи не втрачала картку, не розголошувала нікому жодної персоніфікованої інформації, яка би давала змогу ініціювати платіжну картку, та звернулася до Банку з питання несанкціонованого доступу до її рахунків та до правоохоронних органів.

Посилаючись на вищевикладені обставини, в зустрічному позові відповідач просила визнати порушеним її права як споживача фінансових послуг; визнати транзакції щодо переказів з кредитної картки НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_3, недійсними; визнати кредитні договори б/н щодо відкриття на ім'я ОСОБА_3 карткових рахунків НОМЕР_5, НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8; НОМЕР_9; НОМЕР_10; НОМЕР_11; НОМЕР_12 недійсними; визнати недійсними всі транзакції, вчинені по вказаним рахункам недійсними та стягнути з Банка судові витрати на правову допомогу в розмірі 17250 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 27 лютого, 28 лютого і 01 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсними кредитні договори щодо відкриття на ім'я ОСОБА_3 карткових рахунків НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12.

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 01березня, 02 березня, 04 березня, 28 березня, 28 квітня, 28 травня, 28 червня, 28 липня, 21 серпня, 28 серпня, 28 вересня, 28 жовтня, 28 листопада, 28 грудня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_5, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 01 березня і 02 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_6, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 28 лютого, 01 березня, 02 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_7, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 01 березня і 02 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_8, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 01 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_9, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсними та такими, що не є дозволеними користувачем транзакції, вчинені 01 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_10, відкритому на ім'я ОСОБА_3.

Визнано недійсними та такими, що не є дозволені користувачем, транзакції, вчинені 01 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_11, відкритому на ім'я ОСОБА_3.

Визнано недійсними, та такими, що не є дозволені користувачем, транзакції, вчинені 01 березня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_12, відкритому на ім'я ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4750 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за кредитом, яку позивач просив стягнути із ОСОБА_3, утворилася внаслідок проведення операцій з використанням електронно-обчислюваної техніки, що мають ознаки шахрайства. Суд не встановив обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задовольнити позов АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, не з'ясував і не встановив підстави відкриття на ім'я відповідачки 8 карткових рахунків. Відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту укладення кредитних договорів за цими рахунками. Вважає, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». На думку Банку, суд неправомірно стягнув на користь відповідачки витрати на правничу допомогу, які належним чином не підтверджені. Вважає, що суд не взяв до уваги, що банк не несе відповідальності за проведення банківських операцій через віддалені канали самообслуговування, які супроводжувалися реєстрацією і верифікацією в них клієнта шляхом введення відомих лише йому логіну, паролю до системи за винятком негайного (протягом 15 хвилин) повідомлення банку про несанкціоновану ним транзакцію та/або про втрату засобу своєї електронної ідентифікації (мобільного телефону).

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника Банку, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Встановлено, що 30 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»» та ОСОБА_3 шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» був укладений договір про надання банківських послуг б/н (а.с.7). ОСОБА_3 в заяві виявила бажання щодо оформлення їй платіжної картки, в якій вказала свої персональні дані, на підставі якої одночасно з карткою для виплат їй було надано кредитну картку НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок. Строк дії платіжної картки згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчувався у жовтні 2017 року. Зазначені обставини не оспорюються сторонами у справі.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При оформленні кредитної картки позичальник ОСОБА_3 ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами обслуговування кредитних карт, та підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у анкеті-заяві (а.с.7).

Звертаючись до суду за захистом порушеного права, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у встановлені договором строки позичальник зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 15 січня 2018 року мається заборгованість в розмірі 11 817,62 грн., яка складається з: 5277,64 грн. - заборгованість за тілом кредитом, 1447,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4053,72 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 538,93 грн. - штраф (процентна складова).

Як встановлено з розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.11.2013 року станом на 01.04.2015 року (а.с.5,6), виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 по картці/рахунку НОМЕР_5 і додатковим рахункам за період з 27.02.2017 року по 07.04.2017 року (а.с.46-50), виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 в період з 01.01.1999 по 16.05.2018 року ( а.с.79-80), позичальник ОСОБА_3 за період з дати відкриття рахунку 30 листопада 2013 року жодним чином не користувалася кредитними коштами, не активувала кредитку картку, кредитний ліміт встановлений 0 грн., після чого 27 лютого 2017 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 2500 грн. та перевід на карту НОМЕР_13 на ім'я отримувача ОСОБА_4 трьох платежів на суму 202 грн. кожен, 28 лютого 2017 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 4000 грн., а 01 березня 2017 року, 02 березня 2017 року, 04 березня 2017 року з рахунку зафіксовано зняття кредитних коштів в банкоматах міста Київ, придбання товарів, здійснення операцій по переводу за допомогою електронної платіжної системи LiqPay (рахунок LiqPay це номер мобільного телефону в міжнародному форматі, прив'язаний до банківської картки ПриватБанку), зараховування переводів на рахунки, поповнення мобільних рахунків, зараховування суми вкладу з копілки, перевод коштів через IVR- меню.

Згідно довідки про прийняття та реєстрацію заяви Дніпрорудненського відділення поліції Василівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області №2443/55/СВ-2017 від 09 квітня 2017 року (т.2 а.с.13), за заявою ОСОБА_3 про те, що в період часу з 27.02.2017 року по 05 квітня 2017 року невстановлена особа невстановленим чином у невстановленому місці, скориставшись електронним рахунком картки 5168**5318 КБ «ПриватБанк», яка зареєстрована на ОСОБА_3, таємно викрала кошти в сумі 4199 грн., чим спричинила матеріальну шкоду, внесені дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 07 квітня 2017 року за ч.1 ст.185 КК України, та розпочато досудове розслідування (а.с. 54).

Згідно відповіді Енергодарської місцевої прокуратури №1.2-52-17 від 16.04.2018 року (т.2 а.с.15), 12 грудня 2017 року слідчим СВ Дніпрорудненського ВП ГУНП в Запорізькій області за результатами проведеного досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000141 від 07 квітня 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення, яка скасована 16 квітня 2018 року постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні. На даний час досудове розслідування триває.

Одночасно з цим ОСОБА_3 в березні 2017 року зателефонувала ПАТ КБ «ПриватБанк» і повідомила про несанкціоноване списання грошових коштів з кредитної картки. Не отримавши відповідь, 07 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», де отримала виписку по рахунку, після чого звернулася з заявою до правоохоронних органів.

11 вересня 2017 року ОСОБА_3 письмово звернулась до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою (т.1 а.с.51-52), у якій повідомила про шахрайські дії, що відбувалися з використанням карткового рахунку, відкритого на її ім'я та просила припинити стягнення кредитних коштів, якими вона не користувалася, у зв'язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження, однак, листом від 05 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.55) повідомлено, що Банком було проведено службове розслідування і за результатами розгляду звернення встановлено, що починаючи з 27.02.2017 року із використанням особистої інформації відповідача по картковому рахунку НОМЕР_1 проведено низку операцій, в тому числі перекази коштів на інші карткові рахунки, збільшення кредитного ліміту, отримання послуг Банку. Відкритий 30.11.2013 року рахунок НОМЕР_1 було закрито 01.03.2017 року, та одночасно відкрито рахунок НОМЕР_5, який станом на дату 05.12.2017 року є активним, і заборгованість по ньому складає 9451,73 грн. На підставі п.1.2.1.21, 1.1.5.13, 1.1.2.1.5 Умов та правил надання банківських послуг повідомлено про неможливість припинити зобов'язання відповідача щодо повернення кредиту.

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що незважаючи на те, що строк дії кредитної картки НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_3 згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчився у жовтні 2017 року (т.1 а.с.81), без заяви і згоди ОСОБА_3 зазначений рахунок було закрито 01.03.2017 року та одночасно 28 лютого 2017 року на її ім'я було здійснено випуск нової кредитної карти НОМЕР_7 зі строком дії до лютого 2020 року, та 01 березня 2017 року на ім'я ОСОБА_3 було здійснено випуск кредитних карт НОМЕР_12, НОМЕР_8, НОМЕР_11, НОМЕР_10, НОМЕР_6, НОМЕР_9, НОМЕР_5 зі строком дії до лютого 2020 року, по яким за період 01.03.2017 року, 02.03.2017 року, 04.03.2017 року, 28.03.2017 року, 28.04.2017 року, 28.05.2017 року, 28.06.2017 року, 28.07.2017 року, 21.08.2017 року, 28.08.2017 року, 28.09.2017 року, 28.10.2017 року, 28.11.2017 року, 28.12.2017 року здійснювалися не дозволені користувачем транзакції.

Відповідно до п.1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) Клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, стікеру, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищевказаних випадків необхідно звернутися до відділення Банку за телефонами (безкоштовно) по Україні.

Згідно п.1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов'язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту про втрату/викрадення КАрти, Стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). П. 1.1.3.1.7. Умов та правил передбачено, що Банк зобов'язаний в разі виникнення Овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення Власника або Довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Правилами, про втрату/крадіжку Картки або про можливість несанкціонованого використання Картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням Картки.

Пунктом 2.1.1.10.10, п. 2.1.1.10.11. Умов та правил передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном. Відповідно до п. 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на Картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_3 здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківською карткою позивач не користувалася, не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-коду нікому не повідомляла, та взагалі під час здійснення банківських операцій з карткою не була в місті Київ.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61-16504св18) вказану правову позицію підтримав.

Установивши, що відповідач ОСОБА_3 як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_3 відбулося не за її розпорядженням, остання невідкладно повідомила Банк про факт незаконного списання грошових коштів з її карткового рахунку та звернулася до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості і про задоволення зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовані підстави відкриття на ім'я відповідачки 8 карткових рахунків, останньою не доведено факту укладення кредитних договорів за цими рахунками, є неспроможними.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою суду від 27 квітня 2018 року за клопотанням ОСОБА_3 витребувано у позивача низка письмових доказів, у тому числі кредитні справи на відкриття на ім'я ОСОБА_3 8 карткових рахунків (а.с.59).

На виконання ухвали суду Банк надав витяги із карткових рахунків позичальника і довідку про видачу ОСОБА_3 17 кредитних карток (а.с.79-81).

Разом з тим, належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_3 вказаних кредитних карток, Банк суду не надав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не розповсюджується, є безпідставними і ґрунтуються на неправильному розумінні позивачем сфери застосування вказаного закону. Відповідачка є споживачем фінансових послуг, що надаються Банком, а тому її права як споживача фінансових послуг підлягають захисту у спосіб, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги про недоведеність витрат відповідачки на правову допомогу є також безпідставними.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати відповідача ОСОБА_3 складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 4750 грн., що підтверджується договором про представництво та надання правничої допомоги від 25 квітня 2018 року, актом виконаних робіт і квитанцією від 25 квітня 2018 року (т.2 а.с.19-24).

У порядку, передбаченому ч.6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу позивач не оспорював, клопотання про зменшення витрат у зв'язку із їх не співмірністю не заявляв. За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув всю суму витрат у розмірі, заявленому відповідачем.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 рокупо цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 20 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: