ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 369/1610/16-ц

провадження № 61-8401св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», подану представником Фольчиком Андрієм Степановичем, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Волчка А. Я., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Таргонія Д. О., Приходька К. П., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» (далі - ПАТ «Радикал Банк») про визнання припиненими зобов'язань за кредитними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 вересня 2014 року між ним та ПАТ «Радикал Банк» укладений кредитний договір № 1933/3-980 (далі - кредитний договір № 1), а 22 вересня 2014 року - кредитний договір № 1933/2-980 (далі - кредитний договір № 2).

30 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс»), яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», та позивачем укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги на частину грошових коштів у сумі 1 040 000 грн., що знаходяться на поточному рахунку, відкритому в ПАТ «Радикал Банк» відповідно до умов договору банківського рахунка № 3820/П-1 від 27 березня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 9 липня 2015 року № 452/БТ «Про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 9 липня 2015 року № 130 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Радикал Банк», за яким з 10 липня 2015 року у ПАТ «Радикал Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці до 9 жовтня 2015 року.

8 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 184 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого строк здійснення тимчасової адміністрації продовжили на один місяць.

9 листопада 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на два роки.

Посилаючись на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на те, що станом на дату введення тимчасової адміністрації та на дату початку процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» позивач був боржником та кредитором ПАТ «Радикал Банк» в одній особі, позивач 11 грудня 2015 року подав до Банку заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, але банк відмовив позивачу у задоволенні зазначеної заяви листом від 24 грудня 2015 року, ОСОБА_4 просив визнати припиненими свої зобов'язання перед ПАТ «Радикал Банк» за кредитними договорами № 1 та № 2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 липня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_4 перед ПАТ «Радикал Банк» за кредитним договором від 19 вересня 2014 року № 1933/3-980 (№ 1) та за кредитним договором від 22 вересня 2014 року № 1933/2-980 (№ 2).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених статтями 601, 606 ЦК України підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог, що існують між ОСОБА_4 та ПАТ «Радикал Банк» на підставі кредитних договорів № 1, № 2 і договору банківського рахунка, і для припинення зобов'язальних правовідносин між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх такими, що відповідають встановленим у справі обставинам, та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У грудні 2016 року ПАТ «Радикал Банк» в особі представника Фольчика А. С. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення районного суду і ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та не встановили характер правовідносин, що виник між сторонами; вимога про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є безпідставною, оскільки однорідних вимог між сторонами не виникало; зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідації банківської установи допускається лише у тому випадку, коли і боржник, і кредитор поєднані в одній особі, тобто грошові кошти боржника банку розміщені безпосередньо на банківському рахунку божника і кредитора, що існують в одній особі, а у даному випадку грошові кошти розміщені на рахунку іншої особи.

Позивач ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому мотиви касаційної скарги вважає надуманими, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні (між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок ПАТ «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції») відбулась на договірній основі, отже відбулось поєднання боржника та кредитора в одній особі, тому, на його думку, існують законні підстави для зарахування зустрічних позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 29 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ «Радикал Банк» укладені кредитні договори: № 1933/3 -980 від 19 вересня 2014 року та № 1933/2-980 від 22 вересня 2014 року.

30 червня 2015 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок ПАТ «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», та ОСОБА_4 укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого до позивача перейшло право вимоги на частину грошових коштів у сумі 1 040 000 грн., що знаходяться на поточному рахунку, відкритому в ПАТ «Радикал Банк» відповідно до умов договору банківського рахунка № 3820/П-1 від 27 березня 2015 року.

Також встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 9 липня 2015 року № 452/БТ «Про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 9 липня 2015 року № 130 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Радикал Банк», згідно з яким з 10 липня 2015 року у ПАТ «Радикал Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 10 липня 2015 року до 9 жовтня 2015 року.

8 жовтня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено на один місяць.

9 листопада 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на два роки.

11 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «Радикал Банк» із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, посилаючись на те, що він є боржником банку за кредитними договорами та одночасно кредитором ПАТ «Радикал Банк» у розмірі 1 040 000 грн за договором банківського рахунка.

Листом № 5180/15 від 24 грудня 2015 року банк відмовив у зарахуванні зустрічних позовних вимог.

Так, за змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання, встановлені статтею 601 ЦК України, передбачають, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди керувались положеннями статті 601 ЦК України та виходили з наявності підстав для припинення зобов'язань ОСОБА_4 за кредитними договорами через те, що на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеним між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок ПАТ «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», ОСОБА_4 одночасно набув прав кредитора за договором банківського рахунка ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс», розміщеного в ПАТ «Радикал Банк».

Проте висновок судів є помилковим з огляду на те, що положення статті 601 ЦК України до вказаних правовідносин підлягають застосовуванню з огляду на положення пункту 5 статті 602 ЦК України, за якою зарахування зустрічних позовних вимог не допускається у випадках, встановлених законом.

У справі судами встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 9 липня 2015 року № 452/БТ ПАТ «Радикал Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію з 10 липня 2015 року до 9 жовтня 2015 року; у подальшому строк продовжено до 9 листопада 2015 року.

За змістом частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідсин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

9 листопада 2015 року виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на два роки.

ОСОБА_4 звернувся із позовом до ПАТ «Радикал банк» у лютому 2016 року, тобто під час провадження в банку ліквідаційної процедури.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції від 12 серпня 2015 року) з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог лише у разі, якщо боржник банку є одночасно його кредитором.

Тобто за змістом цього положення Закону зарахування зустрічних однорідних вимог допускається лише у разі, коли у боржника банку існує також відкритий на його ім'я банківський рахунок.

Встановлено, що кошти, які ОСОБА_4 просив зарахувати в рахунок погашення його кредиторської заборгованості за кредитними договорами, розміщені не на його банківському рахунку, а на банківському рахунку ТОВ «Компанія з управління активами «Система плюс», та включені кредиторської заборгованості банку згідно з відповідним балансом.

Отже підстав для застосування положень статті 601 ЦК України та задоволення позову немає.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення з касаційною скаргою) ставка судового збору за подання до суду касаційної скарги на рішення суду становила 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 1 322,88 грн за подання касаційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Радикал Банк».

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», подану представником Фольчиком Андрієм Степановичем, задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2016 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Система Плюс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований фонд «Ефективні інвестиції», про визнання припиненими зобов'язань за кредитними договорами.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 322, 88 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В.Ступак

Г. І. Усик