Провадження № 2/522/6956/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав і зміну прізвища дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, 2007р.н., звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав і зміну прізвища дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що під час перебування позивача у шлюбних відносинах з відповідачем 22.11.2007р. народилася донька ОСОБА_2, яка з самого народження мала фізичні вади та потребувала особливого догляду і лікування.

З жовтня 2008 року дитина постійно проживала разом із батьками у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1.

У травні 2015 року відповідач покинув родину, а 18.12.2015р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2015р. у справі № 521/18700/15-ц шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач повністю самоусунувся від участі у житті доньки, що дитина сприйняла дуже боляче і захворіла на цукровий діабет, який потребує постійного щоденного контролю рівня глюкози крові, внаслідок чого позивач, будучи вчителем фізики-математики та на 0,5 ставки заступником директора з навчально-виховної роботи, була вимушена змінити довантаження і відмовитись від 0,5 ставки заступника директора та частини педагогічного навантаження, залишивши 0,5 ставки (8 годин на тиждень) педагогічного навантаження, щоб більшість часу присвячувати хворій дитині.

Проте зменшення довантаження на роботі зменшило і бюджет родини, тоді як дівчинка визнана дитиною-інвалідом і постійно потребує лікування та придбання медичних препаратів.

Однак відповідач взагалі не турбується станом здоров'я доньки, не відвідує її при лікуванні у медичних закладах, а також у школі, не надає жодної фінансової допомоги.

Усі витрати, пов'язані з утриманням і лікуванням дитини, сплачуються позивачем та її батьками-пенсіонерами, які приділяють дуже багато часу онуці.

На спробу класного керівника налагодити зв'язок між відповідачем та його рідною донькою останній відреагував негативно, посилаючись на відсутність часу.

Саме тому дівчинка стала називати дідуся батьком, а щоб знищити будь-які згадки про рідного батька почала називати себе прізвищем родини матері, тобто ОСОБА_1.

За період з лютого по грудень 2016 року позивач витратила: на ліки 8 683,82 грн.; на амбулаторні обстеження 585,00 грн.; на тест смужки для перевірки рівня глюкози в крові 4 200,00 грн.; на окуляри 6 253,00 грн.; на книжки та канцелярські вироби 1 519, 88 грн.; на проїзні документи до Морщина для оздоровлення і назад 1 166,93 грн.; на розвиваючі заняття 2 400,00 грн.; на театри 1 060,0 грн., що загалом складає 21 668,63 грн.

Тому позивач в інтересах дитини-інвалід просила стягнути з ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_2, 22.11.2007р.н., аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача, яка постійно проживає з дитиною-інвалідом, що потребує постійного догляду, щомісяця грошові кошти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 1/2 частину від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 10 834 грн. 315 коп.; позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 (актовий запис № 923 від 19 грудня 2007 року Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси); мінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_2 на прізвище матері ОСОБА_1.

27.12.2017р. висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР за № 01-36/11 і на підставі добровільної відмови відповідача було визнано доцільним позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2.

У подальшому і з урахуванням коштів, витрачених на лікування і утримання дитини, позивач збільшувала розмір позовних вимог.

У червні 2018 року позивач остаточно визначилась з позовними вимогами, виклавши їх у наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_2, 22.11.2007р.н., яка постійно проживає з матір'ю ОСОБА_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, яка постійно проживає з дитиною-інвалідом, що потребує постійного догляду, у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати розірвання шлюбу 18.12.2015р.

Інші позовні вимоги позивач просила задовольнити у минулій редакції, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_2, 22.11.2007р.н., у розмірі 88 076 грн. 47 коп.; позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 (актовий запис № 923 від 19 грудня 2007 року Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси); змінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_2 на прізвище матері ОСОБА_1.

Відповідач надав заперечення проти позову, посилаючись на відсутність фінансової можливості, необхідної для лікування і утримання дитини.

Позивач надала відповідь на заперечення, посилаючись на те, що 03.09.2009р. нею у ОСОБА_4 були запозичені грошові кошти у сумі 60 000,00 грн., а 10.09.2018р. у ОСОБА_5 були запозичені грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. на лікування доньки, оскільки інших джерел доходів у позивача більше не має.

Позивач також зазначила, що, на різницю від відповідача, вона не має морального права не знайти гроші на лікування дитини, оскільки це може призвести не просто до погіршення стану її здоров'я, а й взагалі до смерті.

Також позивачем документально були підтверджені усі витрати на лікування і утримання дитини.

Вивчивши матеріали справи суд встановив, що від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_2, 22.11.2007р.н., яка є дитиною-інвалідом, хворою на цукровий діабет з інсуліновою залежністю.

Після залишення сім'ї відповідачем дитина постійно проживає з матір'ю ОСОБА_1, яка її утримує та лікує особистим коштом.

Коли грошей у позивача не вистачає, вона запозичує кошти у знайомих, оскільки відсутність належної медичної допомоги може призвести до смерті дитини.

27.12.2017р. висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР за № 01-36/11 і на підставі добровільної відмови відповідача було визнано доцільним позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2.

Під час розгляду справи суд неодноразово пропонував відповідачу у добровільному порядку почати виплати на утримання і лікування дитини та погашення заборгованості з аліментів, але відповідач настоював на судовому рішенні, до ухвалення якого відмовлявся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Вивчивши довідки про доходи сторін, суд встановив, що доходи позивача є меншими, але витрати є непомірно великими.

Проте позивач, на відміну від відповідача, не відмовляється від утримання і лікування дитини-інваліда, хворої на смертельно небезпечну хворобу.

Також у відповідача відсутні інші діти та утриманці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ( ч. 3 ст. 181 в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017р.).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005р., № 2037-VIII від 17.05.2017р.).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017р.).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на повне нехтування відповідачем життєво необхідними потребами дитини, усунення від виконання моральних та матеріальних обов'язків щодо утримання і лікування дитини-інваліда, добровільну відмову від доньки, відсутність у відповідача інших дітей та утриманців, суд дійшов висновку, що позовна заява в уточненій редакції підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав і зміну прізвища дитини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_2, 22.11.2007р.н., яка постійно проживає з матір'ю ОСОБА_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову, тобто з 13 березня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину від понесених нею додаткових витрат на лікування та виховання доньки ОСОБА_2, 22.11.2007р.н., у розмірі 88 076,47 (вісімдесят вісім тисяч сімдесят шість) гривень 47 копійок.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 (актовий запис № 923 від 19 грудня 2007 року Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси).

Змінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_2 на прізвище матері ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

06.12.18