Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1227/18 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №289/1227/18 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області, ухвалене 24 вересня 2018 року суддею Сіренко Н.С. у м. Радомишлі, повний текст рішення складено 03 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № ZRRWAE00000180 від 13.07.2007, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 24.05.2018 в сумі 4500,46 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 24.05.2018 складає 117372 грн, з яких: 3500,46 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1000 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позову Банку, вирішити питання про розподіл судових витрат.

На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із спливом позовної давності. Заявивши відповідну заяву, представник Банку вважає, що відповідачка фактично зловживає своїми процесуальними правами, оскільки неодноразово зверталася до суду із позовами про визнання кредитного договору недійсним, чим намагалася уникнути відповідальності за невиконання зобов'язання за цим договором. Суд першої інстанції не врахував вказані обставини, а також те, що Банк у 2014 році звертався до суду із позовом про звернення стягнення на майно поручителя ОСОБА_2 і рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.09.2014 такий позов задоволено, що, на думку представника, перериває строки позовної давності. Крім того, суд не врахував, що Апеляційним судом Житомирської області 14.03.2018 скасовано ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 14.04.2017, якою було задоволено заяву Банку про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання щодо звернення стягнення на майно та відмовлено Банку у задоволенні таких заяв. Судом також не враховано, що добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на майно, сплатити борг майновий поручитель та боржник відмовляються, а тому Банк у 2018 році звернувся за захистом свого порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором з основного боржника і причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

В судовому засіданні представник Банку апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність строком в один рік (стаття 258 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 13.07.2007 між сторонами укладений кредитний договір № ZRRWAЕ00000180, відповідно до якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 29078,84 доларів США на строк до 12.07.2012, а остання зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки та порядку, встановленому договором. Порядок розрахунків визначено щомісячними платежами з 10 по 15 число кожного місяця (а.с.10-12).

Спір між сторонами щодо укладеного кредитного договору існує тривалий час, судами протягом 2014-2018 років неодноразово вирішувалися цивільні справи за позовами ОСОБА_1 про визнання кредитного договору №ZRRWAЕ00000180 від 13.07.2007 недійсним. При цьому, ухваленими судовими рішеннями було встановлено факт укладення між сторонами вказаного кредитного договору саме на суму 29078,84доларів США (а.с.113-175).

Строк договору закінчився 12.07.2012. Останній платіж по договору здійснений ОСОБА_1 13.01.2012 (а.с. 4-8). З позовом до суду Банк звернувся 13.06.2018 (а.с. 21).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позов Банку про неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору є частково доведеним, проте позивачем пропущений строк звернення до суду, а сплив позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Ухвалюючи рішення, суд правильно керувався при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-116цс13, від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 12.11.2014 у справі № 6-167цс14, від 03.06.2015 у справі №6-31цс15, від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15, від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16, від 14.12.2016 у справі № 6-2462цс16 та положеннями пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що чисельні звернення ОСОБА_1 до судів з вимогами про визнання кредитного договору недійсним є поважними причинами пропуску звернення Банку до суду. Проте, такі доводи є безпідставними, оскільки зазначені обставини не перешкоджали Банку звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності.

Посилання представника Банку на переривання строку позовної давності у зв'язку із поданням до суду у 2014 році позову про звернення стягнення на заставне майно та ухвалення 04.09.2014 Радомишльським районним судом Житомирської області відповідного рішення є помилковим з огляду на те, що після вчинення таких дій Банком та на дату звернення до суду із даним позовом, а саме на 13.06.2018, загальний строк позовної давності сплив. Крім того, позичальник або майновий поручитель не вчиняли дій, які б могли бути підставою для переривання строку позовної давності.

Ухвалення 14.03.2018 Апеляційним судом Житомирської області постанови, якою скасовано ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 14.04.2017 про задоволення заяви Банку про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання щодо звернення стягнення на майно та відмовлено Банку у задоволенні таких заяв, також об'єктивно не перешкоджало Банку звернутися до суду із позовом в межах строків позовної давності.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року.