Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 461/3389/15-ц

провадження № 61-24329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Львівське міське комунальне підприємство з обслуговування та ремонту житла «Айсберг»,

представники позивача: Цибака Орест Володимирович, Віскера Степан Романович, Сала АндрійМиколайович,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року Львівське міське комунальне підприємство з обслуговування та ремонту житла «Айсберг» (далі - ЛМКП «Айсберг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, утримання та експлуатацію якого здійснює ЛМКП «Айсберг». Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати з утримання будинку та прибудинкової території, станом на жовтень 2014 року включно, заборгованість відповідача за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 3 563,55 грн.

Посилаючись на вказане та з урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ЛМКП «Айсберг» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з

01 червня 2011 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 4 498,51 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази надання позивачем відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ЛМКП «Айсберг» 2 422,48 грн - заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що позивачем надавалися відповідачу послуги з утримання будинку в якому мешкає останній та прибудинкової території, проте відповідач належним чином не оплачував надані послуги у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає примусовому стягненню.

У жовтні 2017 року ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 80,10 кв. м.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради

від 08 червня 2007 року № 365 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» вказаний будинок перебував на балансі

ЛМКП «Айсберг», яке визначене виконавцем житлово-комунальної послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в силу закону органом місцевого самоврядування.

Виконуючи свої обов'язки, позивач уклав договори про постачання електричної енергії, на вивіз і захоронення твердих побутових відходів, на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньо будинкових інженерних мережах.

Нарахування та надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території проводиться у відповідності до рішень Львівської міської ради від 26 грудня

2008 року № 1431, від 26 листопада 2010 року № 1651, від 31 травня 2011 року

№ 561 «Про затвердження тарифів на послуги з тримання будинків та прибудинкової території для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку». Розрахунок плати по складових частинах тарифу послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться до розміру загальної площі квартири споживача.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, встановивши, що позивач надає перелік визначених комунальних послуг власнику квартири АДРЕСА_1, а саме відповідачу та здійснює утримання даного будинку та прибудинкової території, а відповідач користується наданими послугами, дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач має заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню. Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість за період з листопада 2011 року по листопад 2015 року, оскільки строк позовної давності переривався у зв'язку з тим, що ЛКП «Айсберг» звертався з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня

2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Львівської області

від 03 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська