Справа № 304/1441/18
Провадження № 2-о/304/46/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу № 304/1441/18 за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Перечинська міська рада Закарпатській області та ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що 16 листопада 1995 року помер її чоловік ОСОБА_4. Вона прийняла спадщину за ним, оскільки фактично вступила в управління та володіння належним йому майном протягом шести місяців після смерті, оскільки постійно проживала з ним у квартирі № 2 будинку № 6 в м. Перечин по вул. Гагаріна, сплачувала комунальні платежі, користувалася усіма речами. Наведені обставини може також підтвердити їх син ОСОБА_3, а також їх знайомі та сусіди. Більше спадщину за чоловіком не прийняв ніхто, так як ніхто з можливих спадкоємців, в тому числі і її син ОСОБА_3, не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за ним, ніхто, крім неї, не вступив в управління та володіння спадковим майном. На даний час вона бажає отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру, однак нотаріус не може їй видати таке свідоцтво, оскільки у неї немає документів, що можуть підтвердити прийняття спадщини за покійним чоловіком. Так, у паспорті громадянина України реєстрація спільного з чоловіком місця проживання зазначена лише з березня 2000 року, після смерті чоловіка вона виготовила нову будинкову книгу на квартиру, у якій вже не вказано про прописку у квартирі померлого чоловіка. На підставі наведеного, для отримання нею свідоцтва про право на спадщину після чоловіка, їй необхідно встановити факт прийняття спадщини за ним, а тому просить задовольнити заяву.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не зявилася, однак подала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, вимоги заяви підтримала повністю та просила таку задовольнити, посилаючись на викладені у ній обставини.

Представник Перечинської міської ради як заінтересованої особи у судове засідання також не з'явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі ради, проти задоволення заяви не заперечив.

У судове засідання ОСОБА_3 як заінтересована особа не зявився, однак подав заяву, у якій просив провести розгляд без його участі та не заперечив проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 1995 року помер чоловік заявника ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ №277923, виданого 17 листопада 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинської районної державної адміністрації Закарпатській області (а. с. 5, 6).

Також встановлено, що згідно даних будинкової книги для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_1 квартирі № 2 по вулиці Гагаріна в місті Перечин, датою реєстрації заявника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на постійне місце проживання у вказаній квартирі є 06 березня 2000 року, а саме з дати видачі паспорта громадянина України нового взірця (а. с. 7-10).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 цього Кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Так як ОСОБА_4 помер ще 16 листопада 1995 року, правовідносини щодо спадкування регулюються ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Як розяснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема доведення в судовому засіданні факту прийняття заявником спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, с у д ,

У Х В А Л И В :

заяву ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), заінтересовані особи Перечинська міська рада Закарпатській області (; місцезнаходження: 89200 Закарпатська область м. Перечин, пл. Народна, № 16) та ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) про встановлення факту прийняття спадщини задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер 16 листопада 1995 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_5