Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 686/15517/16-ц

провадження № 61-19242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Національна телекомпанія України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П'єнти І. В., від 16 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Національної телекомпанії України, правонаступником якої є публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі - ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України»), про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що 01 червня 2007 року його було прийнято на роботу на посаду інженера цеху телебачення Національної телекомпанії України в особі філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр». 06 жовтня 2015 року він був переведений на посаду провідного інженера цеху телебачення. 28 квітня 2016 року був попереджений про майбутнє звільнення з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Наказом № 30-к від 21 червня 2016 року він був звільнений з роботи з 30 червня 2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників. Разом з тим, його звільнення було проведено без згоди профспілкового органу. Крім того, у період з 29 червня 2016 року по 02 липня 2016 року він перебував на лікарняному. При звільненні відповідач не запропонував йому ніякої іншої роботи, а посада провідного інженера не була скорочена.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати незаконним його звільнення з роботи, скасувати наказ № 30-к від 21 червня 2016 року і наказ № 38-к від 04 липня 2016 року, поновити його на роботі на посаді провідного інженера цеху телебачення з 30 червня 2016 року та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Стефанишина С. Л., від 21 жовтня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2. Визнано незаконними та скасовано накази № 30-к від 21 червня 2016 року і № 38-к від 04 липня 2016 року про звільнення провідного інженера цеху телебачення ОСОБА_2 та поновлено останнього на зазначеній посаді з 30 червня 2016 року. Стягнуто з Національної телекомпанії України в особі філії національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» на користь ОСОБА_2 оплату за вимушений прогул з 30 червня 2016 року по 21 жовтня 2016 року у розмірі 10 714, 12 грн. Рішення в частині поновлення на роботі звернуто до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не доведено законність звільнення ОСОБА_2 з роботи, зокрема не надано доказів, що мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності і штату працівників.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про незаконне звільнення позивача. Скорочення штату працівників, про яке позивач був повідомлений у строки, передбачені положеннями статті 49-2 КЗпП України, відбулось на підставі наказу Національної телекомпанії України № 126 «Щодо змін в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників)» від 31 березня 2016 року, відповідно до якого директорам філій Національної телекомпанії України наказано скоротити з 01 липня 2016 року штати працівників філій і на виконання зазначеного наказу виконавчим директором філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» 07 квітня 2016 року було видано наказ № 24 «Про зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників)», відповідно до якого з 01 липня 2016 року було введено у дію нову структуру філії загальною чисельністю 144 особи. Згідно нового штатного розпису була скорочена одна посада у цеху телебачення - посада провідного інженера. При звільненні позивача роботодавцем враховувалось його переважне право на залишення на роботі. Вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу, відсутні. Оскільки звільнення ОСОБА_2, всупереч вимогам статті 43 КЗпП України, було проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, апеляційний суд під час розгляду справи відповідно до вимог частини дев'ятої статті 43 КЗпП України запитав згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача. Рішенням профкому Хмельницької обласної державної телерадіокомпанії від 19 жовтня 2016 року згода на звільнення члена профспілки ОСОБА_2 не надана, однак рішення профкому про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не містило обґрунтування. За відсутності обґрунтування профспілковим органом відмови у наданні такої згоди, звільнення визнано таким, що проведено правильно без згоди профспілкового органу.

У березні 2017 року ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи, не підтверджено наявності змін в організації виробництва і праці, не надано оцінки наказу Національної телекомпанії України № 126, який видано 31 березня 2016 року «Щодо змін в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників)» танаказу керівника філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» 07 квітня 2016 року № 24 «Про зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників)», неправильно застосовано положення статей 43, 47, 49-2 КЗпП України.

26 квітня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до Національної телекомпанії України, правонаступником якої є ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 2007 року перебував у трудових відносинах з Національною телекомпанією України.

31 березня 2016 року Національною телекомпанією України видано наказ № 126 «Щодо змін в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників)», відповідно до якого директорам виконавчим філій Національної телекомпанії України наказано: скоротити з 01 липня 2016 року штати працівників філій, враховуючи надані керівниками філій пропозиції щодо граничної штатної чисельності філій та погоджені Національною телекомпанією України; видати відповідний наказ по філії; затвердити перелік посад, що підлягають скороченню; затвердити відповідний список працівників філії, які підлягають звільненню з 30 червня 2016 року; забезпечити вручення у строк, встановлений законодавством, персональних попереджень під особистий розпис працівників, посади яких підлягають скороченню; одночасно із попередженням запропонувати всім працівникам, що підлягають скороченню згідно із списком переведення за їх згодою на інші вакантні посади; підготувати та подати до фінансово-економічного управління Національної телекомпанії України необхідні зміни штатного розпису філії для його подальшого затвердження та погодження; відповідно до нового штатного розпису філії, який вступає в дію з 01 липня 2016 року, провести звільнення працівників із наданням відповідних компенсацій (а.с. 92-93).

На виконання зазначеного наказу виконавчим директором філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» 07 квітня 2016 року виданий наказ № 24 «Про зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників)», відповідно до якого з 01 липня 2016 року введено в дію нову структуру філії загальною чисельністю 144 особи; повідомлено голову профспілкового комітету ОСОБА_3 про скорочення 36 посад із штатної чисельності філії і передано для ознайомлення проект штатного розпису, який буде введено в дію з 01 липня 2016 року; доручено інспектору з кадрів забезпечити вручення персональних попереджень працівникам, посади яких підлягають скороченню, та попередити усіх працівників про істотні зміни умов праці згідно з новим штатним розписом (а.с. 87-89).

28 квітня 2016 року ОСОБА_2 персонально письмово попереджений про майбутнє звільнення з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом № 45-к від 27 липня 2016 року по філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» з 01 липня 2016 року введено в дію штатний розпис працівників філії. Згідно із цим штатним розписом скорочена одна посада в цеху телебачення - посада провідного інженера (а.с. 181-187).

Згідно наказу Національної телекомпанії України в особі філії національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» № 30-к від 21 червня 2016 року ОСОБА_2 з 30 червня 2016 року звільнено з посади провідного інженера цеху телебачення у зв'язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці (а.с. 4, 6).

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2 у період з 29 червня по 03 липня 2016 року наказом № 38-к від 04 липня 2016 року внесено зміни до наказу № 30-к від 21 червня 2016 року і позивача звільнено з роботи з 04 липня 2016 року.

Відповідно до службової записки заступника виконавчого директора (з технічних питань) ОСОБА_4 із п'яти осіб, що займали посади провідних інженерів цеху телебачення, вища технічна освіта за спеціальністю радіотехніка у провідних інженерів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 більше відповідає вимогам до фахової підготовки телевізійних інженерів, ніж за спеціальністю радіо та електропровідний зв'язок, яку має провідний інженер ОСОБА_2, останній має найменший стаж роботи на інженерних посадах в цеху телебачення порівняно з іншими провідними інженерами (а.с. 196).

Відповідно до довідки філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 48 від 16 лютого 2017 року станом на час попередження позивача про звільнення і на час його звільнення, а саме на 28 квітня, 21 червня, 30 червня, 04 липня 2016 року вакантні посади, які б могли бути йому запропоновані, відсутні.

Під час перегляду справи у апеляційному порядку, відповідно до вимог частини дев'ятої статті 43 КЗпП України, згоду виборного органу первинної профспілкової організації запитував апеляційний суд.

Рішенням профкому філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» від 19 жовтня 2016 року згода на звільнення члена профспілки ОСОБА_2 не надана.Апеляційний суд встановив, що виходячи зі змісту протоколу № 1 засідання профкому філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» від 19 жовтня 2016 року, рішення профкому про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не містить обґрунтування (а.с. 161).

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом пункту 1 частини першої, другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104?111 ЦК України, статтях 62?66, 79?92 ГК України. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП Українирішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Резолютивна частина протоколу засідання профкому філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» від 19 жовтня 2016 року викладена у наступній редакції: «згоду на звільнення члена профспілки ОСОБА_2 не надавати».

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_2 або посилання на неврахування роботодавцем фактичних обставин, за наявності яких розірвання трудового договору з останнім визнається порушенням його законних прав, резолютивна частина протоколу засідання профкому філії Національної телекомпанії України «Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» від 19 жовтня 2016 року не містить.

Прийнявши до уваги те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників, врахувавши, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору немотивоване, не містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників підприємства, що підтверджена чинними наказами роботодавця), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі й положень статті 49-2 КЗпП України.

Таким чином, апеляційним судом при вирішення справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, 2004 року).

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Апеляційний суд надав оцінку основним аргументам сторін та поданим доказам.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта