Ухвала

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 495/8415/15

провадження № 61-39703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_7,

третя особа - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року у складі судді Шевчук Ю. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання дитини.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 із 20 вересня 1997 року по 16 грудня 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо місця проживання якої між подружжям виник спір. Фактично подружжя не проживає однією сім'єю вже достатньо тривалий час. Відповідач мешкає та працює в місті Одесі, а він із сином та донькою ОСОБА_8 проживає в належній йому квартирі АДРЕСА_1, та дитина відвідує Білгород-Дністровську ЗОШ № 3. Останній час відповідач намагається забрати дитину та відвести у невідомому напрямку, забрати документи зі школи про освіту та перевести доньку в іншу школу без його відома, що призводить до того, що він та донька ОСОБА_8, яка не бажає змінювати місце проживання, знаходяться у стресовому стані.

Його матеріальний стан та наявність власного житлового приміщення дають йому можливість забезпечити доньку гідними умовами життя. Крім того, на психіатричному або наркологічному обліку він не знаходиться. Також він зазначає, що не бажає створювати перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою, але в його присутності та в обумовлений час, оскільки ОСОБА_7 неодноразово намагалась відібрати дівчинку без його згоди та відома.

Враховуючи наведене, позивач просив визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком ОСОБА_4

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із батьком ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із можливостей батька забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток та інтересів самої дитини. Крім того, проживання дитини разом із батьком та братом має позитивний вплив на емоційний стан дівчинки, в той час як характер відношення дівчинки до матері не зовсім зрозумілий.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що перевіряючи правильність вирішення справи судом першої інстанції, апеляційний суд не зазначив обставин і фактів на спростування всіх висновків місцевого суду, не сприяв всебічному повному з'ясуванню обставин справи, не дослідив усіх наявних у справі доказів, зокрема, які стосувалися доцільності визначення місця проживання дитини із батьком та братом, із яким у дівчинки близькі та теплі відносини, а це і висновок органу опіки та піклування, покази свідків: психолога Білгород-Дністровської ЗОШ № 3 ОСОБА_9 та баби дитини ОСОБА_10, яка між іншим є матір'ю відповідача, крім того, залишив без належної оцінки ту обставину, що старший син сторін після розлучення батьків залишився проживати із батьком через непорозуміння із матір'ю. Таким чином, апеляційний суд не з'ясував достатньо повно питання щодо інтересів дитини у спірному питанні; не обговорив питання щодо заслуховування дитини із метою установлення обставин щодо якнайкращого забезпечення її інтересів, що проголошено Європейською конвенцією про здійснення прав дітей. Виходячи з викладеного, з огляду на обставини справи, суду необхідно вирішити цей спір із дотриманням норм міжнародного та національного права; всебічно й повно дослідити обставини справи на цей час та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінити відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що процесуальна поведінка матері позбавила можливості заслухати думку дитини про її місце проживання в судовому засіданні, натомість, суд першої інстанції врахував думку дитини, яку, через її вік, вона висловила на засіданні органу опіки та піклування у присутності психолога, згідно із якою вона бажає проживати разом із батьком та старшим братом. Також відповідач в апеляційній скарзі посилаючись на емоційний зв'язок із дитиною, не довела цього, не спростувала висновок суду про його відсутність.

У червні 2018 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суд визначив місце проживання дитини разом із батьком, який в 2012 році та протягом 2015-2016 років п'ять разів притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї. Крім того, апеляційним судом не виконані вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначені в ухвалі, щодо необхідності заслуховування думки самої дитини - ОСОБА_11, яка досягла 11 років, щодо того з ким із батьків вона бажає проживати. Також при визначенні місця проживання дитини апеляційний суд не врахував, що дитина протягом двох останніх років проживає із матір'ю, яка без будь-якої матеріальної допомоги батька утримує дитину, піклується про стан її здоров'я, займається її вихованням. Крім того, резолютивна частина рішення суду першої інстанції є неконкретною, в ній не зазначена конкретна адреса місця проживання дитини разом із батьком. Апеляційний суд при відсутності виняткових обставин, всупереч інтересам дитини, розлучив її з матір'ю, що може привести до негативних наслідків та трагедії.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання дитини призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик