Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/3719/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача

за довіреністю ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений в редакції від 21.09.2018 року) до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебував у шлюбі з 29.09.2007 року. В період шлюбу у них 10.01.2008 року народилась дочка ОСОБА_5. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 11.04.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.12.2010р. з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Дочка з 18.07.2018 року почала проживати з позивачем (батьком), відповідно до інформації №719 від 04.09.2018 року щодо проведення психологічного дослідження, проведеного директором міського центру соціальних служб для сім»ї , дітей та молоді, було встановлено, що на даний час із згоди відповідача донька проживає з позивачем, стосунки охарактеризовані як довірливі, наявний оптимальний емоційний контакт з дитиною Також, зазначено, що у зв»язку із сварками дорослих в даний час дитина в сім»ї відповідача проживати не бажає, а бажає проживати в сім»ї батька, де почуває себе комфортно.

Оскільки з 18.07.2018р. ОСОБА_5, на утримання якої з позивача стягуються аліменти, реально проживає з позивачем і відповідач ОСОБА_4 не заперечує щодо постійного проживання доньки з батьком, позивач вважає, що з 18.07.2018р. відсутні підстави для нарахування та стягнення з нього аліментів.

Також вказує на те, що мати позивача ОСОБА_7 є пенсіонеркою за віком; страждає на ряд захворювань, а тому потребує значних витрат на медичні препарати.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідно до даних довідки Придніпровського відділу ДВС станом на 01.02.2018 року він має заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідача в сумі 35268,28грн.

Вважає, що наявні підстави для звільнення його від сплати такої заборгованості. Так, дочка з відповідачем постійно не проживала і не перебувала на її утриманні. Дочка за взаємною згодою сторін проживала разом із батьком та його матір»ю і перебувала на утриманні батька. Він (позивач) утримував дочку, придбавав їй необхідні речі, продукти харчування. Отже, наявні обставини для звільнення його від сплати боргу по аліментах.

Сплачені при подачі позову судові витрати, складаються із судового збору в розмірі 1409грн. 60коп.

Таким чином, позивач просить суд, посилаючись на ст.. 160, 194, ч.2 ст. 197 СК України,- звільнити його від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, 10.01.2008р. народження в розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.07.2018 року; звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача в сумі 35268,28грн.; слід судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року прийнято та відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем 19.07.2018 року подано відзив на позов в попередній редакції від 18.05.2018р., за яким просила відмовити у його задоволенні повністю. На позов в редакції від 21.09.2018р. відзив подано не було.

Позивачем 31.07.2018 року подано відповідь на відзив на позов, який вважає необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги в редакції від 21.09.2018р. Зазначили, що слід звільнити позивача від сплати боргу по аліментах в розмірі 35268грн. 28коп., яка нарахована органами ДВС за період часу з листопада 2013 року по листопад 2016 року включно. Не згоден з боргом, оскільки дочка періодично проживала то з батьком, то з матір»ю по усній домовленості між ними. У цей період відповідач не подавала до органів ДВС виконавчий лист про стягнення з позивача на утримання дочки ОСОБА_6 аліментів, оскільки позивач постійно надавав кошти матері дитини. На даний час державним виконавцем винесено кілька постанов про заборону його виїзду за кордон, що ускладнило здійснення роботи та отримання заробітку та сплати аліментів. Мати позивача хворіє і перебуває на утриманні сина (позивача по справі); він купує їй ліки, піклується про неї. Протягом часу з листопада 2013р. по листопад 2016 року включно належно утримував дочку і це відповідач не оспорювала. В 2016 році, після виниклого між сторонами конфлікту, відповідач подала до органів ДВС виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дочки. Вказує, що ним сплачувалися аліментні платежі по квитанціям. Між тим, його позбавили права керування транспортним засобом; обмежили у виїзді за кордон і можливості заробляти гроші, отже, на даний час заборгованість сплатити він не може через відсутність коштів. Крім того, потрібно ще й дитину утримувати. Про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів , він дізнався у грудні 2016 року. З серпня 2016р. по кінець січня 2017р. та з кінця серпня 2017р. по початок квітня 2018р. позивач перебував на заробітках за кордоном. Лише у квітні 2017р. він отримав постанову про відкриття ВП. Про заборгованість по аліментах він дізнався зі слів матері у листопаді-грудні 2016 року. Погодився із боргом і почав погашати його. Визнає факти сплати боргу по аліментах за квитанціями з листопада 2016р. по лютий 2018 року включно. Отже, сплатив борг частково, а не в тому розмірі, що вказано у довідці ДВС. Розмір боргу 35268,28грн. не включає кошти, які сплачені ним як борг і він не просить повертати сплачені кошти йому. Вказують, що заборгованість по аліментах не визнає, і якби в нього були кошти, то він би погасив заборгованість. Також зазначили, що істотною обставиною є те, що на утриманні позивача перебуває його матір, яка отримує незначну пенсію, батько його помер ще в 1990 році, що він протягом 2013р. 2016р. належно утримував та виховував дочку, що дає підстави суду вплинути на розмір боргу по аліментах. При цьому, матір проживає в іншому місці, але вони зареєстровано по одній адресі проживання. Уточнили розмір боргу по аліментах, який вірним слід вважати 35226грн. 53коп., а не 35268,28грн., як вказано у заяві про уточнення позовних вимог від 21.09.2018р. Такий борг виник до відкриття ВП; в порядку виконання судового рішення позивач не оспорював розмір заборгованості по аліментах відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, зазначив, що судові витрати залишає за собою. Оскільки дитина з 18.07.2018р. проживає з ним, то вважає, що його слід звільнити від сплати аліментів на утримання дочки з цього часу й на далі.

В судове засідання відповідач не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомлено.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в редакції від 21.09.2018р. визнала частково: не заперечувала проти обставин та позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 з 18.07.2018р., оскільки дійсно дитини з цього часу проживає з батьком. Не визнає позовні вимоги в частині звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача на утримання їхньої дочки. Зазначила, що позивач про судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дочки знав ще з часу прийняття такого рішення. До 2013 року він належно сплачував аліменти. Договору про утримання дитини між сторонами укладено не було. Дочка проживала з матір»ю (відповідачем пор справі) і спілкувалася з батьком. Остання сплата аліментних платежів мала місце у грудні 2012 року. З січня 2013р. по 2016р., тобто по час подачі заяви в органи ДВС про відкриття ВП (відкрите ВП 15.09.2016р.). З січня 2013р. позивач припинив сплату аліментів на дитину. Державним виконавцем нараховано заборгованість з листопада 2013року по листопад 2016 року. Крім того, вказує, що позивач із розміром заборгованості був згоден, оскільки сплачував грошові суми аліментних платежів та погашення боргу, про що ним вказано у квитанціях. Вважає, що підстав для звільнення від сплати боргу по аліментах, немає. Вважає, що відсутні докази про те, що дочка до 2016 року проживала з батьком.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимог підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.09.2007р. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 11.04.2011р. шлюб розірвано. Крім того, від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_5, 10.01.2008р. народження. За рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 13.12.2010р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.10.2010р. щомісячно до досягнення повноліття.

05.09.2012р. ОСОБА_8Г, уклала шлюб із ОСОБА_9 (актовий запис №211) і змінила прізвище на ОСОБА_9, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-СР №088824.

У Придніпровському відділі ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області здійснюється виконання виконавчого листа за №2-6981/10, виданого 24.12.2010р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_6 аліментів (ВП №5225376).

За даними довідки державного виконавця Придніпровського відділу ДВС №22733 від липня 2018р. станом на 01.07.2018р. заборгованість боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 35226,53грн.

Постановою державного виконавця від 22.02.2018р. щодо боржника ОСОБА_1 за вказаним виконавчим документом встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у зв»язку із наявним боргом по аліментних платежах.

Крім того, під час розгляду справи, судом встановлено, що дочки сторін ОСОБА_5, 2008р. народження з 18.07.2018р. проживає з батьком ОСОБА_1 Дані обставини визнала під час розгляду справи відповідач, а також даний факт підтверджується заявою від 25.07.2018р., поданою ОСОБА_4 до служби у справах дітей Черкаської міської ради, яка досліджена в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Так, як передбачено статтею 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За положеннями статті 194 СК України (в ред.. ЗУ від 03.07.2018р.) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом.

Як передбачено частиною 2 статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів тощо може бути предявлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається статтями 194-197 СК України. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем, про що складається відповідний розрахунок, про який повідомляються стягувач та боржник.

За дослідженими доказами, що надані позивачем, вбачається, що розрахунок боргу по аліментах йому, як боржнику та стягувачеві був направлений державним виконавцем. За таким розрахунком розмір заборгованості станом на 01.11.2016р. складав 28275грн. 50коп. За поясненнями позивача, про розрахкнок боргу йому стало відомо зі слів матері в грудні 2016р., оскільки він перебував за кордоном, а в квітні 2017р. він з ним ознайомився безпосередньо.

Між тим, відповідно до ст. 71 ч. 8 ЗУ «Про виконавче провадження», розмір заборгованості ним оспорений не був, хоча спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно, державним виконавцем були виконані вимоги згаданого Закону і 22.02.2018р. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, яка також ОСОБА_1 оскаржена не була.

Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині звільнення позивача, як платника аліментів, від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 35226грн. 53коп., оскільки позивачем не надано до суду жодних належних, допустимих доказів в обгрунтування зазначених ним у позові обставин та позовних вимог. Так, позивачем не доведено факту перебування на його утриманні його матері ОСОБА_7, 1954р. народження, яка є пенсіонером (пенсійне посвідчення №) за віком, отримує пенсію, проживає окремо від позивача, про що останній зазначив в судовому засіданні. Крім того, ним не доведено факту оплати медикаментів на лікування його матері, враховуючи наявність у неї ряду захворювань, які підтверджуються медичними документами, які досліджувались під час розгляду справи.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника про те, що дочка ОСОБА_6, 2008р. народження за усною домовленістю між сторонами - протягом 2013-2016 років проживала з позивачем ОСОБА_1 і останній брав участь нарівні з матір»ю дитини (відповідачем по справі) в утриманні дитини. Також слід зазначити, проти чого не заперечує й сам позивач, що протягом часу з листопада 2016р. по липень 2018р. ним сплачувались кошти, в т.ч. на погашення заборгованості по аліментах на утримання дочки ОСОБА_6. Про зазначені обставини свідчать і дані довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №22733 від 04.07.2018р., що видана державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС. Слід зазначити, що за поясненнями учасників справи, відсутні рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради та суду про визначення батькам способу та порядку виховання і спілкування з дитиною та про визначення місця проживання дитини, оскільки з відповідними заявами сторони не звертались.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач, не є тими обставинами, у розумінні ч.2 ст. 197 СК, які дають підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Що стосується позовних вимог в частині звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дочки, починаючи з 18.07.2018р., то в цій частині вимоги слід задовольнити. Як зазначалось вище, відповідач підтвердила факт проживання дитини з позивачем з 18.07.2018року і визнала такі позовні вимоги.

При цьому, суд прийняв визнання відповідачем позову в такій частині, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, інтереси будь-яких осіб, в т.ч. неповнолітньої ОСОБА_5, 10.01.2008р. народження.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в редакції від 21.09.2018р. слід задовольнити частково, а саме, - звільнити його від сплати аліментів, призначених рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13,12.2010 року (справа №2-6981/10) на користь ОСОБА_8 (змінено прізвище на ОСОБА_4) на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.07.2018 року. В іншій частині позову необхідно відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що сплачений ним судовий збір за подачу позову в розмірі 1409грн. 60коп. (квитанція від 14.05.2018р.) він залишає за собою, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених судових витрат, враховуючи норми статті 141 ЦПК України, немає.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про виконавче провадження», Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст.ст. 18, 141, 150, 160, 181, 194, 197 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77-84, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 (09.11.1979р. народження, код НОМЕР_1, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2) від сплати аліментів, призначених рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13,12.2010 року (справа №2-6981/10) на користь ОСОБА_8 (змінено прізвище на ОСОБА_4, 27.07.1987р. народження, код НОМЕР_2, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_3) на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.07.2018 року.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_10