ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/5983/17

провадження № 22-ц/781/1240/18

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Єгорова С.М.; Кіселик С.А.

за участю секретаря: Кравченко Я.С.

учасники справи: позивач ОСОБА_1, представник адвокат ОСОБА_2;

відповідач Центральноукраїнський державний педагогічний університет ім. В. Винниченка, представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В. Винниченка про визнання незаконним та скасування наказу, визнання строкового договору недійсним у частині визначення строку, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В. Винниченка про:

- визнання незаконним та скасування наказу ректора №120/1к від 14 серпня 2017 року про її звільнення з посади доцента кафедри географії та геоекології на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України;

- визнання строкового трудового договору за наказом №100-а-к від 05 вересня 2012р. недійсним в частині визначення строку;

- поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 1994 р. по 2017 р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах. З 2003 року з нею декілька разів укладались строкові трудові договори.

28 серпня 2017 року на підставі наказу від 14 серпня 2017 року звільнена з посади доцента кафедри географії та геоекології на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, у звязку із закінченням терміну строкового трудового договору.

Проте, вказаний наказ є незаконним, за наступного.

Посада доцента кафедри географії та геоекології за умовами і характером роботи є постійною. Так як трудові договори з нею переукладалися декілька разів, то згідно ч.2 ст. 39-1 КЗпП України вважається, що договір укладений на невизначений строк, відтак звільнення з підстав передбачених ч. 2 ст. 36 КЗпП України в даному випадку є незаконним.

Крім того, 28 серпня 2012 року наказом №100-а-к від 05 вересня 2012 року її прийнято на посаду доцента кафедри географії та геоекології на умовах строкового трудового договору - терміном на 5 років, тобто з 28 серпня 2012 р. по 28 серпня 2017 р.

Отже, останнім робочим днем повинно бути 28 серпня 2017 р. Але 29, 30 та 31 серпня 2017 року вона продовжувала працювати, брала участь у засіданні кафедри, працювала з карткою навантаження. В цей період, готуючись до нового навчального року, до розкладу вносилися пари відповідно до навчальних дисциплін, що передбачалося карткою її навантаження. І за цей час їй була нарахована та виплачена заробітна плата.

Тобто, після закінчення строку трудового договору фактично тривали трудові відносини, а відтак за приписами ст. 39-1 КЗпП України дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

В порушення Інструкції «Про порядок введення трудових книжок працівників» її не ознайомлено з наказом №100-а-к від 05 вересня 2012 року про прийняття на посаду доцента кафедри географії та геоекології на умовах строкового трудового договору терміном на 5-ть років, з 28 серпня 2012 р. по 28 серпня 2017 р.

При поновленні на роботі роботодавець на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України зобовязаний виплатити незаконно звільненому працівникові середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також незаконними діями відповідача їй завдано моральної шкоди. Безпідставне звільнення позбавило можливості заробітку на життя. Відсутність належного доходу становлять обмеження вчасно і в повному обсязі сплачувати комунальні платежі, купувати лікарські препарати та продукти харчування. Розмір шкоди оцінює у 40 000,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження заперечень відповідача про те, що укладення строкових договорів із працівниками залежить від обсягу послуг, які надаються на підставі укладених договорів. А також доказів того, що в 2017 році змінилась кількість набраних на навчання студентів в порівнянні з попереднім навчальним роком. З наданих документів не зрозуміло, яке було волевиявлення роботодавця при укладенні з позивачем строкового договору, чи прийнятий запропонований нею строк. Враховуючи, що при видачі наказу відповідачем змінено кінцевий термін договору, він зобовязаний був ознайомити про це працівника. Фактично, адміністрацією університету це не виконано, наказ №117-к від 08 жовтня 2012 року нею не підписаний. Тобто, сторонами строкового трудового договору не узгоджено термін, на який він укладався. Судом безпідставно не прийняті доводи, що після закінчення строку трудового договору трудові відносини тривали і вона працювала 29-31 серпня 2017 року, а відтак дія договору вважається продовженою на невизначений строк. Дані обставини підтвердив й допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 До матеріалів справи долучений розрахунковий лист за вересень 2017 року про нарахування і виплату їй заробітної плати за період, що виходить за межі кінцевої дати строкового трудового договору. Підставою для виплати середнього заробітку повинен бути наказ про новий день звільнення і внесений запис до трудової книжки, як це передбачено Інструкцією про порядок введення трудових книжок працівників, а не службова записка начальника відділу кадрів, підготовлена через 18 днів після видачі трудової книжки.

В суд апеляційної інстанції стороною позивача надано оновлений розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу, враховуючі дату розгляду апеляційної скарги.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, Центральноукраїнським державним педагогічним університетом ім. В. Винниченка подано відзив. Зазначено, що порядок прийняття на роботу науково-педагогічних працівників регулюється спеціальним нормативно-правовим актом ЗУ «Про освіту». Наполягання на поданні університетом доказів щодо зменшення контингенту студентів, виходить за межі позовних вимог. За характером роботи трудові відносини між сторонами не можуть бути встановлені на новий строк. Переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під ч.2 ст. 23 КЗпП України, не тягне набуття трудовими договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк. Як вбачається із заяви позивача від 28.09.2012 р. строковий трудовий договір укладається терміном на 5-ть років, у резолюції керівника на заяві вказана чітка дата: до 28 серпня 2017 року. Цей факт підтверджується і наказом № 117-к від 08.10.2012 року. Не ознайомлення працівника з наказом про прийняття на роботу, жодним чином не могло вплинути на законність самого наказу. Крім того, після винесення наказу позивач приступила до роботи, чим фактично визнала умови на яких була прийнята на посаду. Ще до закінчення строкового трудового договору, а саме 29 липня 2017 року подала заяву про прийняття на посаду доцента кафедри географії та геоекології з 29 серпня 2017 року, до обрання за конкурсом. Таким чином, вона була повідомлена про обставини строкового трудового договору. Твердження про роботу після закінчення дії договору не відповідають дійсності. Відповідно до наказу № 130/2-к, затвердження річного академічного навантаження професорсько-викладацькому складу університету на 2017-2018 р.р. відбулося 01 вересня 2017 року, тому працювати за навантаженням позивач не мала можливості, оскільки на 29-30 серпня навантаження на кафедри не роздавалось. В якості допустимого доказу працівник не надала копію картки навантаження, з якою нібито працювала. Твердження про відсутність наказу про новий день звільнення також є помилковим. Оскільки, на виконання п. 4 «Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників», день звільнення ОСОБА_1 наказом № 141/1-к від 18 вересня 2017 року визначений днем видачі трудової книжки - 31 серпня 2017 року. Позивачу було виплачено середньомісячний заробіток. Наказ № 100-а-к від 05.09.2012 р. це наказ про прийняття на посаду за конкурсом. А строковий трудовий договір з 28.09.2012 р. по 28.08.2017 р. між сторонами укладено наказом № 117-к від 08.10.2012 р., який позивачем не оскаржується.

Апеляційне провадження відкрито 23 червеня 2018 року. Розгляд справи призначено на 21 серпня 2018 року. За клопотанням представника відповідача, розгляд відкладено на 30 серпня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ ректора Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В. Винниченка № 120/1 к від 14 серпня 2017 року про звільнення ОСОБА_1, у звязку із закінченням терміну строкового трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України є законним та скасуванню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції перевірений колегією суддів і визнаний таким, що відповідає положенням права, за наступного.

Судом встановлено, що з 1994 р. по 2017 р. між ОСОБА_1 та Центральноукраїнським державним педагогічним університетом ім. В. Винниченка (попередня назва Кіровоградський педагогічний інститут) неодноразово укладались строкові трудові договори.

Останній договір, за наслідком якого виник спір, наказ № 100-а-к від 05 вересня 2012 року, яким позивач прийнята на посаду доцента кафедри географії та геоекології з 28 серпня 2012 року, до обрання за конкурсом на підставі поданої заяви (а.с.63-64). А 8 жовтня 2012 року укладено строковий

трудовий договір про прийняття на посаду доцента кафедри географії та геоекології, з 28 вересня 2012 р. по 28 серпня 2017 р., в звязку із обранням за конкурсом (заява від 28.09.2012року, а.с.65-66; 80-81).

Наказом № 120/1-к від 14 серпня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з посади з 28 серпня 2017 року, в звязку із закінченням терміну строкового трудового договору, в порядку п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с.67;82-83).

18 вересня 2017 року наказом Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В. Винниченко № 141/1-к, відповідно до ст. 4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» внесено зміни до наказу № 120/1-к від 14 серпня 2017 року про звільнення позивача і визначено дату звільнення 31 серпня 2017 року день видачі трудової книжки. Зобовязано сплатити працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 29.08.2017 р. по 31.08.2017 р., внести запис до трудової книжки та визнати недійсним раніше внесений запис про день звільнення у порядку встановленому п. 2.10 Інструкції (а.с.125).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковий, на визначений строк та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання.

За ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», який діяв на момент укладення строкового трудового договору, педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Пунктом 10 «Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року, яке було чинним на час укладення строкового трудового договору, при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо термінів трудового договору має право кожна із сторін.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду трудових спорів» трудовий договір на визначений строк згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

ОСОБА_1 звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, яка визначає, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку передбаченого п. 2 ст. 23. Дана норма не застосовується, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобовязується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку.

Звільнення працівника на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України є наслідком спливу дії строкового трудового договору.

КЗпП України не містить заборон щодо продовження строку трудового договору, проте, навіть у разі переукладання строкового трудового договору, він не стає безстроковим.

Між Кіровоградським державним педагогічним університетом ім. В. Винниченка та ОСОБА_1, доцентом кафедри географії та геоекології, на підставі її заяви укладено строковий трудовий договір, терміном з 28 вересня 2012 року по 28 серпня 2017 року, у звязку з обранням за конкурсом на дану посаду (а.с.66). Строк дії договору визначений наказом роботодавця № 117-к від 08 жовтня 2012 року «Про укладення строкового трудового договору». Позивач приступила до роботи, а відтак прийняла умови відповідача.

29 липня 2017 року позивач подала заяву про прийняття її на посаду доцента кафедри географії та геоекології з 29 серпня 2017 року до обрання за конкурсом, що повністю підтверджує її обізнаність про обставини укладення трудового договору на строк з 28 вересня 2012 року по 28 серпня 2017 року, як передбачено наказом № 117-к від 08 жовтня 2012 року, жодних зауважень щодо строку дії не висловлювала, вказаний наказ не оскаржувала (а.с.71).

Крім того, як вбачається зі змісту заяв, які були подані працівником на протязі 1995 р. 2012 р.р., вона неодноразово виявляла бажання та укладала з відповідачем саме строкові трудові договори. А вносити пропозиції щодо терміну дії трудового договору має право кожна з його сторін. ОСОБА_1 вказала, що заява про укладання договору нею подана 28.09.2012 року строком на пять років і вважає, що звільнення мало б відбутися 28 вересня 2017 року. Однак, відповідач погодився на термін до 28 серпня 2017 року, що відобразив в наказі. Тим більше, що за наказом від 5 вересня 2012 року № 100-а-к, за наслідками заяви від 28.08.2012 р., позивач прийнята на роботу до обрання за конкурсом з 28 серпня 2012 року.

29 червня 2017 року працівниками відділу кадрів Кіровоградського державного педагогічного університету ім. В. Винниченка складено акт про відмову ОСОБА_1 отримати попередження про закінчення 28 серпня 2017 року терміну дії строкового трудового договору (а.с.72), наказ про наступне звільнення виданий 14 серпня 2017 року № 120/1к (а.с.67).

Сторона позивача наполягала і доводила, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі про безстроковість трудового договору, посилаючись на неодноразовість його переукладення. Цей довід є необґрунтованим, так як за характером роботи, а саме в звязку з неможливістю відповідача передбачити кількість набраних на навчання студентів за певною спеціальністю та необхідність відповідної кількості викладацького складу на кожний навчальний рік, трудові відносини між сторонами не можуть бути встановлені на невизначений строк.

Переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під ч. 2 ст.23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк, тобто виключає застосування до правовідносин ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Більш того, як виходить із змісту наказів про звільнення, між сторонами не продовжувались трудові відносини, ОСОБА_1 через закінчення дії трудових договорів кожного разу звільнялась із займаних посад та заново приймалась на роботу.

Щодо наполягання про необхідність відповідачем довести зменшення контингенту студентів, то це не входить в предмет спору, працівник звільнена із займаної посади, у звязку із закінченням дії строку трудового договору.

Відносно доводів щодо продовження виконання роботи після закінчення дії трудового договору та отримання за цей період заробітної плати, то це не є юридичним фактом у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений термін. Такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин. Вимога власника оформляється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці, пропозицією отримати трудову книжку і розрахунком по заробітній платі.

В даному випадку вимога припинення трудових відносин оформлена наказом Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В. Винниченка № 120/1 к від 14 серпня 2017 року «Про звільнення» (а.с.67).

Для продовження трудового договору має бути спільна згода обох сторін, в той час як роботодавець такого волевиявлення не мав.

Наказом № 141/1-к від 18 вересня 2017 року внесено зміни до наказу від 14 серпня 2017 року № 120/1-к про звільнення ОСОБА_1. Визначено днем звільнення 31 серпня 2017 року (день видачі трудової книжки). Зобовязано сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.08.2017 р. по 31.08.2017 р. (а.с.125).

Так як позивач в останній робочий день не отримала трудову книжку, відповідачем на виконання п. 4.1 абз. 5 «Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників» № 58 від 29 липня 1993 року, виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, який тривав з 29 серпня 2017 р. по 31 серпня 2017 р.

Крім того, строковий трудовий договір з 28 вересня 2012 р. по 28 серпня 2017 р. укладений між сторонами наказом №117-к від 08 жовтня 2012 року (а.с.66). А наказом № 100-а-к від 05.09.2012 р., який оскаржується позивачем в частині визначення строку, ОСОБА_1 прийнято на посаду доцента кафедри географії та геоекології до обрання за конкурсом (а.с.64). Не може слугуватиме на користь позивача і та обставина, що 29 серпня вона приймала участь в засіданні кафедри. Специфіка роботи закладу допускає, що завідувач кафедри не міг знати достеменно про всі обставини звільнення працівника і не повинен був допускати її на засідання кафедри, але допустив. І це ніяким чином не впливає на звільнення позивача.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 по закінченню строку дії договору є правомірним. Оскільки між сторонами за їх згодою укладено саме строковий трудовий договір на визначений термін, який після закінчення обумовленого строку припинив свою дію. Відсутні підстави вважати, що позивач працювала на умовах трудового договору без визначення строку.

Оскільки відповідачем не порушені права працівника при її звільнені, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні решти позовних вимог, адже вони є похідними та залежать від задоволення вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. Відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, її звільнення відбулось з дотриманням норм трудового законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: