АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 760/19728/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6209/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

6 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 6 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв Володимир Володимирович про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 березня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 недійсним.

У квітні 2018 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що відповідач, як зареєстрований власник нерухомого майна, до постановлення рішення по справі може вчинити будь-які дії, пов'язані з відчуженням цього майна.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 6 квітня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року відкрито провадження по даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами та не порушує прав відповідача на володіння та користування своїми правами стосовно нерухомого майна.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно задоволено заяву про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що відповідач має намір відчужити спірну квартири з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясовувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам. При оцінці зазначеної співмірності, суди повинні також враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, зокрема слід особливо брати до уваги, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову. Зокрема обмеження господарського суб`єкта можливості користуватися та розпоряджатися власним майном призводить до наслідків, які іноді можуть бути незворотними.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірна квартира є предметом спору, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу саме квартири АДРЕСА_1, укладений 25 березня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

У заяві про забезпечення позову позивач просила суд накласти арешт саме на те майно, з приводу якого нею заявлено позовні вимоги, оскільки у разі його відчуження в подальшому виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 6 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді