Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 756/2564/16-ц

провадження № 61-30354св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач),

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Київобленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року у складі судді Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго») про зобов'язання провести перерахунок нарахованої місячної плати за споживання електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконує рішення Оболонського районного суду м. Київа від 04 грудня 2014 року, яким визнано протиправними дії ПАТ «Київобленерго» про зобов'язання щодо надсилання їй квитанцій, що є простроченням кредитора у зобов'язанні та унеможливлює виконання позивачем обов'язку сплати за спожиту електроенергію.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період з грудня 2011 року по лютий 2015 року позивач не виконувала обов'язок щомісячного зняття показників приладів обліку та щомісячної оплати за спожиту енергію з повідомленням таких показників відповідачу. У зв'язку з цим у суду відсутні підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої позивачу щомісячної плати за споживання електричної енергії згідно з даними фактичних показників лічильника за період з 09 грудня 2011 року по лютий 2015 року, оскільки неможливо встановити достовірність наведених позивачем щомісячних показників лічильника.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку з невиконанням ухвали суду про залишенням апеляційної скарги без руху.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року, у якій просить скасувати ухвалу суду про повернення її апеляційної скарги за не сплату судового збору.

10 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «Київобленерго» на касаційну скаргу.

25 травня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, про відсутність у статті 5 Закону України «Про судовий збір» вичерпного переліку пільг щодо звільненння від сплати судового збору, а тому при визначенні таких пільг необхідно керуватися іншими законами, у тому числі і статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачі звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів та підлягають звільненню від сплати судового збору при поданні апеляційних і касаційних скарг.

ПАТ «Київобленерго» у запереченні на касаційну скаргу просить відхилити касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017року та залишити її без змін. Позивачем не надано суду апеляційної інстанції доказів важкого матеріального стану, про що зазначено мудом апеляційної інстанції, а також відсуті інші підстави для звільнення споживачів від сплати судового збору, згідно з статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до ПАТ «Київобленерго» про зобов'язання проведення перерахунку нарахованої щомісячної плати за споживання електричної енергії.

Із змісту позовної заяви випливає, що позивачем подано позов як споживачем електричної енергії на підставі Правил користування електричною енергією, з метою захисту порушених прав споживача електричної енергії, відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд виходив з того, що позивачем порушувалося питання про звільнення її від сплати судового збору відповідно до частин третьої, четвертої статті 82 ЦПК України 2004 року, частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», однак жодних доказів на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору нею не надано. Ухвалою апеляційного суду надано додатковий строк для усунення недоліків, вимоги якої заявником не виконано. Тому апеляційний суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги згідно з вимогами частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року та частини другої статті 121 ЦПК України 2004 року.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно із статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За своїм змістом стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Верховний Суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц, відповідно до якого порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

З огляду на те, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом як споживач електричної енергії, ухвала Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що ухвалу суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляціного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва 15 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик