КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Кізюн Л.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/617/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 у Солом'янському районі м. Києва на підставі свідоцтва про право власності від 23 вересня 2013 року.

Позивач є балансоутримувачем зазначеного будинку й забезпечує надання його мешканцям житлово-комунальних послуг, зокрема водопостачанням, постачання гарячої води та послуг з опалення на підставі відповідних договорів.

ОСОБА_2, який належним чином не виконував умови договорів щодо оплати вартості спожитих послуг, має заборгованість у розмірі 20 684, 75 грн. за період з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2017 року.

У своїй позовній заяві ТОВ «Столичний комфорт» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20 684, 75 грн., інфляційні збитки у сумі 7 121, 02 грн., а також три відсотки річних у розмірі 1 177, 66 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач у справі - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивував тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги і не врахував у рішенні наданих заперечень і документально підтверджених доказів, а саме факт закінчення терміну дії договорів щодо надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у грудні 2013 року. Судом не було взято до уваги того факту, що відповідач фактично не проживає за вказаною адресою, а з'являється лише для підтримання квартири в належному стані. Також позивачем не було вказано в розрахунках відповідні тарифи, згідно яких проводилися розрахунку.

У своєму відзиві, який надійшов на адресу суду 08 серпня 2018 року, позивач у справі - ТОВ «Столичний комфорт» зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалено відповідно до приписів цивільного процесуального та норм матеріального права.

Зокрема, ТОВ «Столичний комфорт» зазначає, що було виконавцем послуг з опалення для мешканців АДРЕСА_1 до липня 2017 року. З липня 2017 року виконавцем послуг з опалення стало ПАТ «Київенерго» й почало надавати відповідачеві послуги лише починаючи з опалювального сезону 2017-2018 років. Таким чином їх вимога до відповідача про стягнення боргу за опалення за опалювальні періоди до березня 2017 року є законною.

Послуги з холодного водопостачання та водовідведення вони надавали для мешканців зазначеного вище будинку до серпня 2017 року. З серпня 2017 року виконавцем даних послуг стало ПАТ «АК «Київводоканал». ОСОБА_2 та ПАТ «АК «Київводоканал» уклали договір, відповідно до умов якого ПАТ «АК «Київводоканал» почало надавати послуги починаючи від 01 серпня 2018 року. Тобто, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за водопостачання та водовідведення за період з січня 2014 року по 01 серпня 2017 року є обґрунтованими та законними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, представника ТОВ «Столичний комфорт» Науменка С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок будинку АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та експлуатується ТОВ «Столичний комфорт», що підтверджується Актом прийому-передачі на баланс експлуатуючої організації витрат по будівництву житлового будинку у м. Києві від 26 жовтня 2011 року (а.с.12).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

З наведеного слідує, що ТОВ «Столичний комфорт» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 й надає мешканцям даного будинку житлово-комунальні послуги, а ОСОБА_2 як власник квартири №25, є споживачем даних послуг.

ТОВ «Столичний комфорт» є виконавцем послуг послуги з постачання води, водовідведення по вказаному житловому будинку на підставі договору від 13 вересня 2007 року №07681/5-08 укладеного із постачальником даних послуг ВАТ «АК «Київводоканал» (а.с.13-15).

Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» послуг з постачання гарячої води та послуг з опалення підтверджується договором від 05 березня 2014 року №4540599 (а.с.16-17).

Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» послуг з утримання будинку та прибудинкової території підтверджується:

договором від 01 квітня 2008 року №1297 на вивезення твердих побутових відходів (а.с.18);

договором від 01 липня 2015 року №206 на технічне обслуговування (а.с.19-20);

договором від 15 листопада 2007 року №41100 про постачання електричної енергії (а.с.21).

Крім того, між позивачем і відповідачем було укладеного договір №8-25 від 12 листопада 2013 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.22-24), а також договір №8-25 від 12 листопада 2013 року про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території (а.с.25-27).

Відповідно до розрахунку заборгованості, загальний розмір боргу відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 30 листопада 2017 року становить 28 983, 43 грн., яка складається з: суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги - 20 684, 75 грн., збитки від інфляції - 7 121, 02 грн., три відсотки річних - 1 177, 66 грн. (а.с.8-9).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог посилався на те, що заявлені вимоги ґрунтуються на вимогах закону із достатнім взаємним зв'язком доказів у їх сукупності.

Судова колегія погоджується з таким висновком виходячи з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України &q?ож;Про житлово-комунальні послуги&q?ьс;.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України &q?тт;Про житлово-комунальні послуги&q?я ; (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 66 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України).

Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України &quor;Про житлово-комунальні послуги&qu с; залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України &quex;Про житлово-комунальні послуги&quст; передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України &quy:;Про житлово-комунальні послуги&quac; обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України &qu'>;Про житлово-комунальні послуги&q?ть; правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Ураховуючи, що відповідач, будучи власником спірної квартири, споживав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуги з опалення, однак не здійснював їх оплату, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати вказаних послуг, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Непроживання відповідача у належній їй квартирі не є підставою для звільнення останнього від оплати наданих позивачем послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, опалення будинку, вартість яких позивач просив стягнути з відповідача, оскільки відповідно до статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Доказів невідповідності здійснених нарахувань тарифам, які були чинними в спірний період, відповідач суду не надав.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до п.п. 9,10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання ;холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати; за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до п. 112 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Доказів того, що позивачем в спірний період надавались послуги неналежної якості матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відповідачем не надано допустимих та належних доказів, які б спростовували доводи позивача про обслуговування будинку.

Доводи апелянта про ненадання позивачем розрахунку заборгованості спростовуються наявними в матеріалах справи доказами на їх підтвердження, зокрема детальним (помісячним) розписом заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків визначених ч.3 ст. 389 ЦПК України .

Мотивований текст постанови виготовлено та внесено до ЄДРСР 21 грудня 2018 року

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв