Ухвала

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 404/4520/12

провадження № 61-46601ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітня 2013 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 434 900,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 8/2007/980-МК/ 43/8 від 30 серпня 2007 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 244,000 грн строком до 20 серпня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19 % річних, зобов'язавшись повертати кредитні кошти згідно встановленому банком графіку.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, станом на 30 травня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 434 900 грн 50 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту 217 435,04 грн; заборгованість по відсотках 140 161,15 грн; пеня за порушення зобовязань 43 690,64 грн; штраф за прострочення платежів 33 613,67 грн.

В якості забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, банком був укладений договір поруки від 30 серпня 2007 року, з ОСОБА_1, відповідно до якого, ОСОБА_1 поручилась за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по вказаному кредитному договору, умовами зазначеного договору передбачена солідарна відповідальність боржника й поручителя за невиконання своїх зобовязань по сплаті кредитних коштів.

В якості забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, банком був укладений договір поруки від 30 серпня 2007 року, з ОСОБА_3, відповідно до якого, ОСОБА_3 поручився за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань по вказаному кредитному договору; умовами зазначеного договору передбачена солідарна відповідальність боржника й поручителя за невиконання своїх зобовязань по сплаті кредитних коштів.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 434 900 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/8 від 30 серпня 2007 року у розмірі 401 286 грн 83 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту - 217 435 грн 04 коп., заборгованості по відсоткам - 140 161 грн 15 коп., пені - 43 690 грн 64 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 434 900,50 грн,яка станом

на 01 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*500 = 881 000).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 квітня 2013 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик