Справа № 524/6866/18
Провадження № 2-з/524/84/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В

20 грудня 2018 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Дана заява була передана головуючому по справі 20 грудня 2018 року.

Представник позивача просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 належної відповідачу ОСОБА_3 на праві власності.

Суд, вивчивши матеріали заяви та справи, встановив наступне.

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь кошти у розмірі 237 102, 46 грн. як заборгованість відповідача за договором позики.

Згідно повідомлення КП « Кременчуцьке МБТІ», яке надійшло до суду 12 листопада 2018 року, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за відповідачем у 1997 році на підставі договору дарування

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 грудня 2018 року постає, що на даний час відомості про належність квартири на праві власності не внесені.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Заява відповідає за змістом ст.151 ЦПК України. Судовий збір не сплачений позивачем, оскільки він є інвалідом 2 ї групи та відповідно до ст. 5 Закону України « Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі « Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» ( рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема і у пункті ; мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів держави.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 року наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Заявлений представником позивача ОСОБА_2 спосіб забезпечення позовних вимог є співмірним позовним вимогам та відповідає вимогам цивільного процесуального закону, а саме: п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, згідно якого визначено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та /або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи не уможливити виконання рішення суджу або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд вважає, що у зв'язку з поданням позову і до вирішення справи по суті необхідно вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_3, оскільки невжиття відповідних заходів по забезпеченню позову може призвести до порушення законних прав та інтересів позивача, а також може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому у відповідності до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд не вбачає необхідності застосовувати зустрічне забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 152, 153, 154, 258 - 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивач ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування від 08 лютого 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 673.

Копію ухвали направити сторонам у справі та в Автозаводський ВДВС міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, а обтяження - до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області.

Зобов'язати Автозаводський ВДВС міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області виконати ухвалу суду про накладення арешту на квартиру та заборони її відчуження негайно в день надходження копії ухвали для виконання, та повідомити суд про виконання ухвали суду не пізніше наступного дня після здійснення виконавчих дій.

Попередити начальників та їх заступників Автозаводського ВДВС міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області про кримінальну відповідальність за ч.ч. 2, 3 ст. 382 КК України за невиконання ухвали суду в частині накладення арешту на квартиру.

Ухвалу виконати негайно.

Позивач ОСОБА_1, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_4.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (згідно довідки Міністерства доходів та зборів надати РНОКПП не має можливості з причини: фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати), зареєстрований та проживає: АДРЕСА_5.

Інші відомості про сторін - не відомі.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського Апеляційного Суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: