ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 648/546/17 Головуючий в 1 інстанції Строілов С.О.
Номер провадження 22-ц/819/162/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянув в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року у складі судді Строілова С.О. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з жовтня 1995 року до вересня 2016 року та поділ придбаного за цей час майна.

В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що з жовтня 1995 року до вересня 2016 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 Вони проживали разом у належному її матері, ОСОБА_4, житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Мають повнолітню дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбних відносинах ними за спільні кошти придбано наступне майно: 6 корів вартістю по 10000 грн; газову плиту вартістю 300 грн; електробойлер вартістю 400 грн; електросічкарню вартістю 300 грн; зерномельницю вартістю 300 грн; електросепаратор вартістю 800 грн; доїльний апарат вартістю 3000 грн; кухонний гарнітур вартістю 1000 грн; спальний гарнітур вартістю 4000 грн; пральну машину вартістю 1900 грн; генератор вартістю 3000 грн; кондиціонер вартістю 2400 грн; теплицю вартістю 10000 грн; 2 одиниці молодняка великої рогатої худоби вартістю по 1000 грн, за одну одиницю; холодильник «Самсунг» вартістю 5600 грн; плазмовий телевізор «Самусунг» вартістю 5000 грн.

Оскільки ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку розділити набуте за час спільного проживання майно, з урахуванням уточнених позовних вимог просив встановити факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації з жовтня 1995 року до вересня 2016 року;

виділити йому у власність:

3 корови вартістю по 10000 грн кожна;

2 одиниці молодняка великої рогатої худоби вартістю по 1000 грн за одну одиницю;

газову плиту вартістю 300 грн;

електробойлер вартістю 400 грн;

електросічкарню вартістю 300 грн;

зерномельницю вартістю 300 грн;

електросепаратор вартістю 800 грн;

доїльний апарат вартістю 3000 грн;

кухонний гарнітур (стіл та м'який куточок) вартістю 1000 грн;

спальний гарнітур (ліжко та шафа з антресоллю) вартістю 1900 грн;

пральну машину вартістю 1700 грн;

генератор вартістю 1900 грн;

кондиціонер вартістю 2400 грн;

електричну швейну машину вартістю 300 грн;

холодильник «Самсунг» вартістю 7800 грн;

Виділити у власність ОСОБА_2:

3 корови вартістю по 10000 грн кожна;

теплицю вартістю 10000 грн;

2 одиниці молодняка великої рогатої худоби вартістю по 1000 грн за одну одиницю;

холодильник «Самсунг» вартістю 5600 грн;

плазмовий телевізор «Самусунг» вартістю 5000 грн.

Загальна вартість спільно набутого майна становить 106700 грн.

21 березня 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з жовтня 1995 року до жовтня 2015 року. Поділено спільне сумісне майно сторін, виділивши у власність: ОСОБА_3 майно на загальну суму 49900 грн:

3 корови вартістю по 10000 грн кожна, загальною вартістю 30000 грн;

газову плиту вартістю 300 грн ;

електробойлер вартістю 400 грн;

електросічкарню вартістю 300 грн;

електросепаратор вартістю 800 грн;

доїльний апарат вартістю 3000 грн;

кухонний гарнітур (стіл та м'який куток) вартістю 1000 грн;

пральну машину вартістю 1700 грн;

генератор вартістю 1900 грн;

кондиціонер вартістю 2400 грн;

швейну машину вартістю 300 грн;

холодильник «Самсунг» вартістю 7800 грн.

ОСОБА_2 майно на загальну суму 49900 грн:

3 корови вартістю 10000 грн кожна, загальною вартістю 30000 грн;

1 телицю вартістю 10000 грн;

4 одиниці молодняка великої рогатої худоби вартістю 1000 грн кожна, загальною вартістю 4000 грн;

зерномельницю вартістю 300 грн;

холодильник «Самсунг» вартістю 5600 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно відмовлено.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень та змін, ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 В обгрунтування доводів апеляційної скарги послалась на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповного з'ясування усіх фактичних обставин справи, надано неналежну оцінку наявним у справі доказам, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки фактичним періодом проживання відповідача із заявницею однією сім'єю без реєстрації шлюбу були періоди з 1995р. по 1998р., та з 2001р. по 2010р., тоді як фінансові доходи у кожного були окремі, спільний сімейний бюджет не вівся та спільне майно не набувалось, а тому відсутні підстави для встановлення факту спільного проживання та поділу майна набутого за цей час.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_3, заперечує доводи апеляційної скарги, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20.11.2018р. задоволено заяву ОСОБА_7, діючої від імені ОСОБА_2, про відмову від зустрічного позову. Прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно. Рішення суду першої інстанції від 24.04.2018р. в цій частині визнано не чинним, провадження у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 закрито.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони із 1995р. до жовтня 2015р. проживали, як одна сім'я без реєстрації шлюбу, у іншому шлюбі не перебували.

Визнаючи встановленим факт спільного проживання суд взяв до уваги те, що сторони постійно проживають, а позивач із 18.10.1995р. зареєстрований у житловому будинку, що належить матері відповідача, ОСОБА_4

Сторони мають дочку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, за змістом акту обстеження побутових умов проживання, що складений 30 травня 2016р. комісією у складі спеціаліста із соціального захисту і охорони дитинства, інспектора ВОС, депутата сільської ради, члена вуличного комітету і громадського помічника дільничного інспектора у відомостях про сім'ю сторони зазначені як співмешканці. У розділі додаткової інформації зазначено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не працюють, займаються господарством: мають 6 корів, 1 телицю, 10 голів молодняка ВРХ.

В суді першої інстанції були допитані свідки, ОСОБА_8, спеціаліст сільської ради, яка приймала участь при складані акту, зазначила, що сторони проживали як одна сім'я, вели господарство. ОСОБА_3 випасав корів, разом ремонтували будинок і будували господарські споруди.

Такі ж обставини підтвердила і дочка ОСОБА_5 та решта свідків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність спільного проживання сторін однією сім'ю без реєстрації шлюбу у період часу з 1995р. до жовтня 2015р.

Разом із тим, судом не враховано, що згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень СК від 10.01.2002р. цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004р.

За загальним правилом встановленим ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної сили, а тому норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після 1.01.2004р. До сімейних відносин, що існували до введення у дію цього Кодексу, а саме норми КЗпроШіС від 1969р., який визначав тільки шлюб, укладений у державних органах актів громадянського стану, тому встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004р. не підлягає встановленню за правилами діючого СК України.

Таким чином рішення суду в частині встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період із 1995р. по 1.01.2004р. належить скасувати і відмовити у задоволенні цих вимог.

Разом із тим у зазначений період часу спільного проживання для визначення статусу майна, придбаного сторонами суд мав керуватись ст. 17 Закону України «Про власність», частиною першою якої встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою згодою між ними.

Отже, обов'язковою умовою для визнання спірного майна таким, що набуто під час спільного проживання та підлягає поділу між сторонами належить встановити чи є вони членами однієї сім'ї та чи майно набуто внаслідок їх спільної праці.

За визначенням ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї належать особи, які постійно проживають і ведуть спільне господарство.

За характером відносин сторін, та з врахуванням їх пояснень і пояснень свідків, а також змісту заявлених в ході розгляду справи вимог, суд встановив, що сторони проживали як одна сім'я, вели спільне господарство, мали спільний основний дохід від вирощування та реалізації худоби, що є достатньою підставою для висновку, про те, що майно, набуте сторонами під час спільного проживання є їх спільною власністю. За відсутності іншої угоди щодо часток у спільній власності таке майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Не спростовують висновку суду заперечення ОСОБА_2 та її представника факту спільного проживання із відповідачем з посиланням на акт обстеження від 30.05.2016р., де зазначено, що ОСОБА_3 проживає в окремій кімнаті, оскільки суд визнав встановленим, що сімейні відносини сторони припинили у жовтні 2015р., тоді як акт складався у травні 2016р.

Крім того, свідок ОСОБА_8 зазначала, що на час складання акту сторони спільно не проживали приблизно п'ять місяців.

Судом досліджені докази, що вказують на джерела спільного доходу сторін. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 у період із 2000 - 2006р. працювала на фермі. (а.с.160)

ОСОБА_9 протягом тривалого часу, близько семи років, сезонно випасав власну худобу та худобу односельців, за що останні оплачували 100-110 грн на місяць за одну голову.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_10 стверджували, що дохід сім'ї складався із коштів отриманих від вирощування худоби. За виручені кошти придбали гарнітур і решту майна (свідок ОСОБА_10С.)

До сімейних відносин, що існували після 1.01.2004р. слід застосовувати положення ст. 74 СК України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у бідь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними під час спільного проживання, належить ним на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На таке майно поширюються положення глави 8 цього Кодексу, яка врегульовує права спільної сумісної власності подружжя.

Суд визнав встановленим обсяг та вартість спільно набутого майна за рахунок спільної праці і спільного доходу сторін.

Не спростовують цей висновок суду доводи ОСОБА_2, про те, що корови є її особистою власністю, оскільки придбані під час її роботи на фермі, за кошти які утримані із її заробітної плати, оскільки за змістом архівної довідки від 17.01.2018р. вбачається, що із заробітної плати утримані кошти за живність у листопаді -грудні 2000р., березні, квітні, листопаді 2001р., серпні, вересні 2002р. (а.с.150)

Будь - якої інформації про те, що придбані саме корови, які включені до спільного майна, яке є предметом поділу станом на час ухвалення рішення, ця довідка не містить. Інших доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_2 не надала.

Разом із тим в матеріалах справи наявні паспорти великої рогатої худоби (а.с.56-61), де зазначено, що рік народження 2008р., 2011-2013 роки.

Згідно чеків і товарних накладних за період із 2010р. - 2014р. підтверджено факт придбання за готівку доїльного апарату, телевізора, пральної машини, кондиціонера. (а.с.103-106). Наявність цього майна станом на час розгляду спору не заперечена.

Суд враховує, що решта майна придбана у тому числі і за рахунок кредитних коштів, які повернуті за час спільного проживання. В ході розгляду справи ОСОБА_2 визнала, що жодних боргів за кредитними договорами не існує. (а.с. 99-101)

Враховуючи встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання спірного майна таким, що придбано сторонами під час їх спільного проживання однієї сім'єю та за рахунок спільної їх праці з вирощування худоби і ведення господарства, а тому набуте за цей час майно є їх спільною власністю і підлягає поділу у рівних частках та з врахуванням тієї вартості майна, яку визначили сторони.

Оскільки справа у зазначеній частині розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з жовтня 1995 року по 31 грудня 2003 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 14 грудня 2018 року.

Головуючий ____________ Н.В.Орловська

Судді: ____________ О.В.Кутурланова

____________ В.В.Майданік