ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1598/18
Провадження №2/477/749/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому первісно просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 19 жовтня 2007 року, право власності на спадкове майно у виді земельної ділянки, площею 4,21 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Шевченківської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку в цілому за собою через відсутність підтверджуючих документів про родинні відносини та через наявність іншого спадкоємця, який прийняв спадщину матері ОСОБА_3

В подальшому вона змінила підстави та обґрунтування своїх вимог і просила вже визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом: на ? частину ділянки після смерті батька ОСОБА_2, іншу ? частину ділянки - за законом за правом представлення після смерті баби ОСОБА_3, померлої 21 серпня 2016 року, яка успадкувала її після смерті сина ОСОБА_2

Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за законом після смерті бабусі та батька і прийняла спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими документами та завіреними копіями підтверджується належність землі та будинку померлій, тому просила позов задовольнити.

В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, а позов задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився про його часта місце була повідомлена належним чином.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

19 жовтня 2007 року помер громадянин ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 4,21 гектарів, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії МК № 040735, виданого 16 квітня 2003 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 14 лютого 2017 року з померлим ОСОБА_2 на час його смерті була зареєстрована та проживала мати ОСОБА_3.

Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України вона відноситься до спадкоємців першої черги і згідно із зазначеними вище положеннями закону прийняла спадщину.

Крім того, 19 квітня 2008 року, тобто в передбачений законом шестимісячний строк вона подала до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини.

Також, 12 лютого 2008 року із заявою прийняття спадщини до тієї ж нотаріальної контори звернулася ОСОБА_4, яка діяла в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на тепер в цій справі є позивачкою.

Згідно з положеннями ст. 1267 ЦК України їх частки в спадковому майні рівні, тобто по ? частині.

В той же час, після цього вони спадщину не переоформили на себе.

В подальшому, 11 липня 2014 року ОСОБА_5, яка вже досягла повноліття, уклала шлюб із громадянином ОСОБА_6 і змінила своє прізвище на ОСОБА_6.

21 серпня 2016 року ОСОБА_3 померла і після її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт; заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить; кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Так, за свого життя ОСОБА_3 спочатку склала заповіт, посвідчений 18 квітня 2002 року секретарем виконавчого комітету Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, яким вона заповіла на випадок своєї смерті все майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, своєму сину - ОСОБА_7.

В подальшому, 25 вересня 2008 року вона склала аналогічний заповіт, який вже був посвідчений секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Останній заповіт, виходячи з положень ст. 1254 ЦК України, скасував заповіт, складений у 2002 році.

Однак свою заявою від 08 листопада 2012 року вона скасувала заповіт 2008 року.

Одночасно, в той же день вона склала інший заповіт, посвідчений секретарем Шевченківської сільської ради Жотвневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належне їй чітко визначене майно ОСОБА_7, а у разі неприйняття ним спадщини ОСОБА_8. Майно, яке заповідалося по цьому заповіту, складалося з наступного: житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,18 га, виділеної для його будівництва та обслуговування, розташовані по вул. Миру, 10 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, а також земельну ділянку, площею 3,56 га виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

На час смерті ОСОБА_9 з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав, однак в передбачений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися спадкоємці: ОСОБА_7 про спадкування майна за заповітом, та внучка ОСОБА_1 про спадкування май на за законом, яке не охоплене заповітом.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України передбачено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Згідно із заявою ОСОБА_7 він прийняв спадщину за заповітом, тому за положеннями ст. 1245 ЦК України спадщина, неохоплена заповітом спадкується на загальних підставах спадкоємцями за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

ЦК України 2003 року передбачає п'ять черг спадкування, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1258, ст. 1261 ЦК України).

При цьому, ч. 1 ст. 1266 цього ж кодексу визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

Позивачка, як внучка померлої ОСОБА_3 та дочка її сина ОСОБА_2, померлого в 2007 році, відноситься до спадкоємців першої черги після її смерті за законом за правом представлення.

Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 і відносяться до спадкоємців цієї ж черги, судом не встановлено.

Слід відмітити, що згідно з Постановою Верховної ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови районної державної адміністрації від 06.06.2016 № 202-р «Про перейменування Жовтневої районної державної адміністрації у Вітовську районну державну адміністрацію» Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області перейменована у Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка площею 4,21 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, первісно належала ОСОБА_2 і вона в порядку спадкування перейшла по ? частині до позивачки та ОСОБА_3, а після смерті останньої 1/2 частка землі, хоча і не оформлена, входить до спадкової маси після смерті, а тому в порядку спадкування, з врахування неохоплення цього майна її заповітом, повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачці, як спадкоємиці за законом за правом представлення, яка прийняла спадщину після її смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В позасудовому порядку вирішити це питання позивач не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 4,21 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_2 відповідно до державного акту серї МК № 040735, виданого 16 квітня 2003 року Жовтневою (тепер - Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області, з яких: ? частину ділянки вона отримала в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 19 жовтня 2007 року, а іншу ? частину вона отримала в порядку спадкування за законом, за правом представлення, після смерті баби ОСОБА_3, померлої 21 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко