Справа № 184/749/17
Номер провадження 2/184/11/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

при секретарі Попівніч Н.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконними дій стосовно розповсюдження недостовірної інформації, викладеної в повідомленні від 03.03.2017 року, зобовязання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати незаконними дії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 стосовно розповсюдження недостовірної інформації про ОСОБА_3, що викладена в повідомленні від 3 березня 2017 року; зобовязати відповідачів в строк не більше десяти робочих днів з дня набрання судового рішення законної сили здійснити спростування зазначеної недостовірної інформації про ОСОБА_3, направивши відповідні документи про це спростування до фракції депутатів Покровської міської ради членів Політичної партії Опозиційний блок; солідарно (порівну) стягнути на користь позивача з відповідачів моральну шкоду в розмірі 9 000 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що у березні 2017 року до засідання фракції депутатів Покровської міської ради членів Політичної партії Опозиційний блок до ОСОБА_3 звернулася голова фракції ОСОБА_7 і пояснила, що їй як голові цієї депутатської фракції, надійшло повідомлення від 3 березня 2017 року, підписане ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, де вказано, що зазначеними особами подано до Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про те, що депутатом Покровської міської ради та членом фракції депутатів Покровської міської ради Політичної партії Опозиційний блок ОСОБА_3 вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28, ст. 206, ст. 355, ст. 356, ст. 364-1 Кримінального кодексу України; незаконні дії ОСОБА_3 негативно впливають на імідж Політичної партії Опозиційний блок, а оприлюднення інформації, вказаної в заяві у засобах масової інформації, остаточно підірве довіру виборців перед майбутніми виборами. В зазначеному повідомленні також вказувалось, що кримінальні правопорушення депутата Покровської міської ради та члена фракції депутатів Покровської міської ради Політичної партії Опозиційний блок ОСОБА_3 суперечить принципам діяльності Політичної партії Опозиційний блок, формують негативну думку виборців, свідчать про те, що депутатське посвідчення ОСОБА_3, необхідне для вирішення особистих потреб та потреб свого приватного бізнесу, породжують вседозволеність та ігнорування законодавства України. В якості додатків до вказаного повідомлення було надано копію заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ст. 206, ст. 355, ст. 356, ст. 364-1 Кримінального кодексу України від 3 березня 2017 року та копію талону - повідомлення №000146 Покровського ВП від 03.03.2017 р. про прийняття заяви (реєстраційний номер 819 за ЄО Покровського ВП).

На думку позивача, дії відповідачів про розповсюдження інформації, вказаної в повідомленні від 3 березня 2017 року, суперечать нормам законів України, порушують принцип презумпції невинуватості кожної особи, який закріплено в ст. 62 Конституції України, а також свідчать про свідоме прагнення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розповсюдити про ОСОБА_3 неправдиву інформацію, принизити в очах оточуючих, зруйнувати ділову репутацію, скомпрометувати як депутата міської ради. Вищевказані дії підписантів повідомлення від 3 березня 2017 року є помстою та реакцією на його законні вимоги до ОСОБА_4 щодо припинення порушення в частині не належного використання електричних систем та обліку спожитої електричної енергії.

В обґрунтуванні завданої моральної шкоди, позивач зазначає, що його прикро вразив факт розповсюдження цієї неправдивої інформації серед мешканців м. Покров, серед його ділових партнерів, друзів та знайомих, при спілкуванні з якими він відчуває психологічний дискомфорт, йому здається, що неправдива інформація про нього як злочинця відома оточуючим. Зазначене викликало певну апатія до роботи, громадського життя, спілкування з друзями. Найбільш складним та болючим для нього є той факт, що інформація про нібито його злочини може прикро вразити чи травмувати психіку власних дітей, змусить соромитись власного прізвища та ОСОБА_3, як батька. 27 березня 2017 року позивач звернувся до лікаря невропатолога, який поставив йому діагноз постстресовий ДЕП першого ступеня на фоні АТ, а також призначив певне лікування.

Від відповідачів на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якого вони просять суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, а також стягнути з позивача судові витрати та витрати на правову допомогу. В обґрунтування заперечення вказали, що ОСОБА_4 було отримано листи ПП Власов №01 від 13.02.2017 року та 17.02.2017 року, що були підписані директором ОСОБА_3, якими було повідомлено про необхідність заміни кабелю у звязку з можливими підключеннями до ПП ОСОБА_8 для безоплатного споживання електричної енергії, як основного споживача. В категоричній формі під загрозою відключення останній вимагав від ПП ОСОБА_4 отримання технічних умов та перенесення обліку електричної енергії у ТП-А349. У разі невиконання вказаної вимоги ПП ОСОБА_8 повідомляв про розірвання договору №212 та додатків до нього №1 сп від 28.04.2010 року, стороною якого він не являється, оскільки сторонами цього договору є: ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» та ФОП ОСОБА_4 На даний час Постачальник ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» не заявляв про наявність будь - яких порушень умов договору та не надавав жодних приписів, щодо неналежного технічного стану електричних мереж. Акти розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної належності узгоджено з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго», ФОП ОСОБА_4, ВАТ «Автомобіліст».

25 травня 2017 року ОСОБА_4 було отримано лист від ФОП ОСОБА_8 з пропозицією укласти договір про забезпечення електропостачанням. У вказаному листі текст договору не надано, але повідомлено, що між ФОП ОСОБА_8 та ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» укладено відповідний договір, згідно якого ФОП ОСОБА_8 надано право постачати електроенергію субспоживачам відповідно до норм, визначених чинним законодавством України та вищевказаним договором. На думку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вказане викликає сумніви в достовірності, оскільки відповідно до коду економічної діяльності ФОП ОСОБА_8, такий вид діяльності як постачання електроенергію не передбачено його установчими документами. Погрози відключення та перешкоджання здійснення господарської діяльність стали підставою до звернення з заявою про вчинення кримінального правопорушення директором ОСОБА_3.

До поданих заперечень на позовну заяву ОСОБА_9 додано копію заяви про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.28, ст. 206, 355, 356, 364-1 КК України від 03.03.2017 р., талон повідомлення Покровського ВП № 000146 від 03.03.2017 р. про прийняття заяви (реєстраційний номер 819 за ЄО Покровського ВП), ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду від 05.04.2017 р. у справі №184/452/17, якою зобовязано керівника слідчого відділу Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП України у Дніпропетровській області вжити заходи щодо реєстрації повноважним слідчим в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2, ОСОБА_9 від 03.03.2017 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та наголосив, що предметом позову є спростування недостовірної інформації про ОСОБА_3, що викладена в повідомленні від 3 березня 2017 року, проте, відповідачами по справі не доведено незаконність дій депутата місцевої ради від політичної партії «Опозиційний блок» ОСОБА_3, не доведено які саме дії позивача негативно впливають на імідж «Опозиційного блоку», звинувачення відповідачами ОСОБА_3 у наведеному повідомленні у кримінальних правопорушення не ґрунтується на законі, оскільки особа вважається не винуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено об винувальним вироком суду, проте, останні відсутні. Зазначене розповсюдження недостовірної інформації про ОСОБА_3 завдає позивачу моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши на те, що ОСОБА_3 є публічною особою, оприлюднення інформації стосовно нього не було здійснено, просив стягнути з позивача витрати, повязані із розглядом справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є депутатом Покровської міської ради та членом фракції депутатів Покровської міської ради Політичної партії Опозиційний блок, тобто є публічною особою.

Відповідно до повідомлення від 3 березня 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, адресоване голові депутатської фракції «Опозиційний блок» у Покровській міській раді ОСОБА_7, відповідачами по справі повідомлено останню про те, що ними подано до Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про те, що депутатом Покровської міської ради та членом фракції депутатів Покровської міської ради Політичної партії Опозиційний блок ОСОБА_3 вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28, ст. 206, ст. 355, ст. 356, ст. 364-1 Кримінального кодексу України. Зазначені незаконні дії ОСОБА_3 негативно впливають на імідж Політичної партії Опозиційний блок, а оприлюднення інформації, вказаної в заяві у засобах масової інформації, остаточно підірве довіру виборців перед майбутніми виборами. В зазначеному повідомленні також вказувалось, що кримінальні правопорушення депутата Покровської міської ради та члена фракції депутатів Покровської міської ради Політичної партії Опозиційний блок ОСОБА_3 суперечить принципам діяльності Політичної партії Опозиційний блок, формують негативну думку виборців, свідчать про те, що депутатське посвідчення ОСОБА_3, необхідне для вирішення особистих потреб та потреб свого приватного бізнесу, породжують вседозволеність та ігнорування законодавства України. В якості додатків до вказаного повідомлення було надано копію заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ст. 206, ст. 355, ст. 356, ст. 364-1 Кримінального кодексу України від 3 березня 2017 року та копію талону - повідомлення №000146 Покровського ВП від 03.03.2017 р. про прийняття заяви (реєстраційний номер 819 за ЄО Покровського ВП).

Суд звертає увагу, що позивачем по справі не подано доказів щодо оприлюднення інформації, вказаної в заяві, у засобах масової інформації чи іншим способом, окрім звернення до Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та до голови депутатської фракції «Опозиційний блок» у Покровській міській раді ОСОБА_7 Представником відповідачів у судовому засіданні було підтверджено, що оприлюднення зазначеної інформації зі сторони відповідачів не відбулось. Згідно положень ст. 277 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34 Основного Закону). Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

У ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації.

Таким чином, нормами Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено законодавчо закріплене обмеження щодо використання, розголошення та поширення інформації, яка може завдати шкоди репутації особи .

Беручи до уваги зазначені положення, Пленум Верховного Суду України у постанові №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова ВСУ №1), зазначив, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до п.15 Постанови ВСУ №1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до ст.40 Конституції України усі мають усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Стаття 10 Закону України «Про звернення громадян» містить заборона розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з'ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. Ця заборона не поширюється на випадки повідомлення інформації, що міститься у зверненні, особам, які мають відношення до вирішення справи.

Відповідно до п. 16 Постанови ВСУ №1 у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 зроблено висновок, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом ч.1 ст.7 ЦК України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України акцентував увагу, що проблеми, повязані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини, який у рішеннях «Нікуліна проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян.

У ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови ВСУ №1).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Таким чином, відповідно до вищевикладеного, спростованою може бути інформація, яка міститься про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_3 є публічною особою, межа допустимої критики якого у звязку із чим є значно ширшою;

зазначення відповідачами у повідомленні від 3 березня 2017 року, адресованого голові депутатської фракції «Опозиційний блок» у Покровській міській раді ОСОБА_7, інформації стосовно подання відповідачами до Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області заяви відносно ОСОБА_3, відповідає дійсності (така заява була подана до ВП 03.03.2017 р. із викладенням повідомлення правоохоронного органу про вчинення, на думку відповідачів, ОСОБА_3 кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 28, ст. 206, ст. 355, ст. 356, ст. 364-1 Кримінального кодексу України);

відсутності на момент розгляду справи факту притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів;

здійснення відповідачами звернення до голови обєднання громадян - депутатської фракції «Опозиційний блок» у Покровській міській раді у спосіб, передбачений Законом України «Про звернення громадян», яким передбачено заборону розголошення одержаних із звернень відомостей та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян,

свідчить, на думку суду, про відсутність поширення (розповсюдження) недостовірної інформації про ОСОБА_3, що викладена в повідомленні від 03.03.17 р.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла, несуть сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На обґрунтування понесених витрат надано договір про надання правової допомоги від 13.05.2017 р., (далі - договір від 13.05.17 р.), укладений між ОСОБА_6 (замовником) та адвокатом ОСОБА_10В.(виконавцем), відповідно до якого останній зобовязується надати правову допомогу за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 «про визнання незаконними дій стосовно розповсюдження недостовірної інформації, викладеної в повідомленні від 03.03.2017 року». Факт надання послуг оформлюється ОСОБА_10 приймання передачі наданих послуг, який підписується Сторонами протягом трьох робочих днів після фактичного надання послуг (т.1, а/с 181).

Відповідно до акту про прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 29.12.2017 р. виконавець (адвокат ОСОБА_10В.) з 10.03.2017 р. по 29.12.2017 р. надав замовнику (ОСОБА_6С.) правову допомогу з ведення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг за період, вказаний у п.1 цього ОСОБА_10, становлять п'ятнадцять тисяч гривень (т.2 а/с 110).

До вказаного договору від 13.05.2017 р. надана квитанція до прибуткового касового ордера №б/н та без дати (т.1, а/с 183), на імя адвоката ОСОБА_10; підстава: «консульт.,склад. процесуальн. док., ведення справи», підписану головним бухгалтером (без зазначення прізвища та ініціалів), на суму 15000 грн. 00 коп., прийнято від ФОП ОСОБА_11 (ініціали виправлено на «В.С.»).

Оцінюючи подані документи щодо вартості наданих послуг, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки в документах, якими відповідач їх підтверджує, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не зазначено розрахунку їх вартості, період наданих послуг згідно акту про прийняття-передачі (з 10.03.2017 р.) не відповідає даті складання позовної заяви (10.05.2017 р.), відсутні докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат, оскільки 15000 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №б/н та без дати прийняті адвокатом ОСОБА_10 від ФОП ОСОБА_11, яка не являється стороною договору про надання правової допомоги від 13.05.2017 р.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.03.2017 р.(далі договір від 10.03.17 р.), укладений між ОСОБА_9 (замовник) та ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 (виконавці), останні беруть на себе зобовязання надавати юридичну допомогу в обсягах та на умовах, передбачених даним договором (т.2 а/с 111, 116). Відповідно до п.4.1, 4.2 договору від 10.03.17 р. отримання винагороди виконавцями за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, замовник авансово сплачує виконавцям кошти на покриття витрат у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін (п.4.3 договору від 10.03.17 р.). Замовник відшкодовує виконавцям усі витрати, понесені ним у звязку з виконанням даної угоди (п.44.6 договору від 10.03.17 р.).

До договору від 10.03.17 р. надано акт виконаних робіт від 27.06.2018 р., складений між замовником та виконавцями, відповідно до якого виконавцями для замовника виконані послуги, повязані з розглядом Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області справи №184/749/17-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконних дій стосовно розповсюдження недостовірної інформації, викладеної у повідомленні від 03 березня 2017 р., зокрема, підготовлено та скеровано до Покровського ВП заяву про вчинення кримінального злочину, підготовлено та скеровано до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області скарга на бездіяльність Покровського ВП (т.2, а/с 109, 114). Зазначено, що виконавці приймали активну участь у наступних судових засіданнях, які відбувались в режимі відео конференції у Львівському окружному адміністративному суді: 30.05.17, 13.06.17, 03.07.17, 23.08.17, 05.09.17, 17.10.17, 06.03.18, 10.04.18, 15.05.18, 29.05.18, 12.06.18, 02.07.18. Сторони погоджуються, що загальна вартість послуг з правової допомоги (в т.ч. відрядні та проїзд), які фактично понесені замовником станом на 02.07.18 року складає 20132 грн. 80 коп.

Оцінюючи подані документи щодо вартості виконаних робіт, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки відсутні докази, які підтверджують здійснення ОСОБА_9 (замовником) відповідних витрат, не зазначено детального розрахунку їх вартості, до їх складу відповідно до акту виконаних робіт віднесено роботи, що не виконувались у період судового розгляду справи (підготовка та направлення до Покровського ВП заяви про вчинення кримінального злочину; підготовка та направлення до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області скарги на бездіяльність Покровського ВП), засідання у Львівському окружному адміністративному судді по справі відбулося 19.04.2018 р., тому твердження про активну участь виконавців протягом вищезазначених часових проміжках, не відповідає дійсності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у покладанні на позивача судових витрат, заявлених відповідачем.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 15, 76, 77, 137, 138, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконними дій стосовно розповсюдження недостовірної інформації, викладеної в повідомленні від 03.03.2017 року, зобовязання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.12.2018 р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_15