Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 0503/6754/2012

провадження № 61-31691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача - Сокуренко ЄвгенСергійович,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області в складі колегії суддів: Попової С. А., Баркова В. М., Лопатіної М. Ю. від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2012 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, який у подальшому уточнивши, зазначило про те, що 13 червня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким відповідачу надано кредит в сумі 125 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 13 червня 2013 року. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань за договором кредиту 13 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. Позичальник порушила умови кредитного договору щодо платежів, через що станом на 04 липня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 245 533,03 грн, у тому числі: 106 259,68 грн - заборгованість за кредитом, 113 291,82 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 25 981,52 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На час розгляду справи власником заставного автомобіля є ОСОБА_2, який придбав його за договором купівлі-продажу. При цьому відчуження предмету застави шляхом декількох операцій купівлі-продажу відбулось без згоди на те банку, тому зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника ОСОБА_2

Банк просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, витребувати у ОСОБА_2 зазначений автомобіль, комплект ключів і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і передати транспортний засіб на зберігання банку.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року позов АТ «ПриватБанк» задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 та передано на зберігання АТ «ПриватБанк» предмет застави автомобіль марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після перереєстрації транспортного засобу присвоєно номерний знак НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_2, а також комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2008 року в сумі 245 533,03 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після перереєстрації транспортного засобу присвоєно номерний знак НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням АТ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на момент придбання відповідачем ОСОБА_2 спірного автомобіля 11 березня 2015 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з 24 червня 2008 року були наявні відомості про обтяження предмета застави - автомобіля марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 (після перереєстрації транспортного засобу присвоєно номерний знак НОМЕР_2); відомості про припинення обтяження до Державного реєстру не вносилась. Суд зазначив, що вилучення запису за завершенням п'ятирічного терміну зберігання не пов'язано з припиненням обтяження, як таким. Застава зберігає силу і для нового власника - відповідача ОСОБА_2 У зв'язку із чим наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави і витребування заставного автомобіля із ключами і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та передання на зберігання банку.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд, установивши, що на час відчуження спірного автомобіля ОСОБА_2 у березні 2015 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження предмету застави, зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки за відсутності на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу відомостей про обтяження цього автомобіля, новий власник - ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, який набуває право власності на таке рухоме майно.

У листопаді 2017 року АТ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що придбання відповідачем автомобіля, який є предметом договору застави, укладеного між банком та ОСОБА_4, відбулося з порушенням діючого законодавства, оскільки банк не надав письмову згоду на відчуження предмета застави, що прямо передбачено чиним законодавством. Судом апеляційної інстанції не взято до уваги умови договору застави та не враховано, що застава зберігає силу, якщо майно переходить у власність іншої особи.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав відзив на вищевказану касаційну скаргу, у якому просив суд касаційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що обтяження було накладено після укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який є предметом застави, а тому його дія не поширюється на нового власника.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд установив, що 13 червня 2008 року між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 125 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 червня 2013 року.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 червня 2008 року між банком та майновим поручителем ОСОБА_4 укладено договір застави автомобіля марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 24 червня 2008 року внесено запис № 7439506 про обтяження предмету застави - автомобіля марки «Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, із забороною його відчуження.

Унаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 04 липня 2012 року визначена банком в розмірі 245 533,03 грн, у тому числі: 106 259,68 грн - заборгованість за кредитом, 113 291,83 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 25 981,52 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Суд також установив, що після реєстрації обтяження 24 червня 2008 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставний автомобіль марки ««Honda», модель Legend, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, був відчужений заставодавцем ОСОБА_4, без згоди банку: 16 грудня 2008 року в сервісному центрі № 1442 м. Бахмута автомобіль зареєстровано на підставі біржової угоди за новим власником автомобіля ОСОБА_5 Після цього автомобіль був відчужений ще двічі: 30 січня 2015 року автомобіль за довідкою-рахунком зареєстровано у сервісному центрі № 1202 в м. Дніпропетровську за новим власником ОСОБА_6; 11 березня 2015 року автомобіль зареєстрований в центрі ДАІ № 1416 в м. Курахове за довідкою-рахунком за новим власником ОСОБА_2 - останньому власнику видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 та присвоєно номерний знак НОМЕР_2.

На час відчуження автомобіля ОСОБА_5 на платній основі довідки-рахунку ОСОБА_2 11 березня 2015 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього транспортного засобу.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Разом із тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що відповідач є третьою особою у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, він є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати про наявність договору, укладеного між банком та майновим поручителем ОСОБА_4

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході права власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Установивши, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати збереження сили застави для нового власника.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило