Справа № 308/2293/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.

при секретарі Матіко Я.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що 04 серпня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 398. За час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Сторони втратили почуття любові, повагу та порозуміння один до одного. Намагання налагодити сімейне життя не дали результатів, шлюб між ними фактично припинено, більше шести місяців проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Дитина знаходиться на її утримання, але на даний час вона перебуває у декретній відпустці за доглядом за дитиною і коштів, які вона отримує не вистачає для забезпечення гідного життя сина.

За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 04 серпня 2016 року між нею та ОСОБА_2 розірвати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу змінити прізвище позивача «Скиба» на дошлюбне прізвище «Мателешко».

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення та прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні заявлений до нього позов визнав повністю, суд виходячи з вимог ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе вирішити виниклий між сторонами спір по суті у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається з свідоцтва серії І-ФМ № 144063 від 04.08.2016 року про шлюб, 04 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний запис за № 398. Після реєстрацію шлюбу прізвище дружини було змінено на ОСОБА_2.

За час шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФМ № 365718.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виявився невдалим, сімейне життя між ними не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Спорів щодо поділу спільного майна, визначення місця проживання малолітньої дитини сторонами не заявлялося.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.

Положеннями ст.113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.1 та ч.2 ст.184 СК України).

Згідно ст.182 ЦПК України та розяснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів судвраховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею.

Доходи, які отримує позивачка ОСОБА_1 є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища неповнолітнього сина, його духовного та фізичного розвитку.

При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обовязок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів у розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 на утримання їх сина, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду - 05.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 200, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Шлюб, укладений 04 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 398 - розірвати.

Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 на ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер платника податку НОМЕР_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, пр.. Свободи, 2/40) на користь ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний податковий номер платника - НОМЕР_2, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер платника податку НОМЕР_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, пр.. Свободи, 2/40) на користь ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний податковий номер платника - НОМЕР_2, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6) сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний податковий номер платника податку НОМЕР_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, пр.. Свободи, 2/40) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6