АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/990/16-ц 22-ц/774/154/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 193/990/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання : Кислиця І.В.

сторони справи: : позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Миколаївська сільська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року, ухваленого суддею Шумською О.В. у сел.Софіївка, Криворізького району,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Миколаївської сільської ради, третя особа: Відділ Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області про передачу в натурі спадщини, визнаної відумерлою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її баба ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) розміром 8,6 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Софіївського району. За життя ОСОБА_3 склала заповіт 19 жовтня 2000 року, яким заповідала їй земельну частку (пай) позивачу. Стверджує, що вона є спадкоємцем за заповітом майна померлої баби ОСОБА_3 На час смерті спадкодавця ОСОБА_3 вони із позивачем ОСОБА_1 проживали разом, тому фактично прийняла спадщину.

Позивач звернулась 19 вересня 2014 року до державного нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори з наміром отримання свідоцтва на спадщину, однак їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), оригінал сертифікату було втрачено позивачем. 27.09.2014 року в газеті «Вісті Софіївщини» розміщено оголошення про втрату сертифікату.

Позивач звернулась 9 листопада 2015 року до Миколаївської сільської ради із заявою про виділення в натурі частки спадщини після смерті ОСОБА_3, але їй було відмовлено у зв'язку з визнанням спадщини відумерлою.

Вважає, що порушене її право на спадщину, тому просить суд припинити право власності територіальної громади Миколаївської сільської ради на відумерлу спадщину у вигляді земельної частки (паю) площею 8,6 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Миколаївської сільської ради, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 28.03.1997 року; визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом; зобов'язати відповідача передати їй у натурі земельну ділянку площею 8,6 га.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи та порушення норм матеріального права. Зокрема вважає, що судом не враховано фактичне прийняття спадщини спадкоємцем після смерті її бабусі, оскільки на час її смерті проживали разом та вели спільне господарство. Від спадщини не відмовлялась, тому земельна ділянка, яка їй була заповідана ОСОБА_3 належить їй, а тому безпідставно перебуває у володінні Миколаївській сільській раді.

В запереченнях на апеляційну скаргу голова сільської ради, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, ставить питання про залишення його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельні частку (пай) у розмір 8,6 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Софіївського району.

Згідно заповіту від 19.10.2000 року ОСОБА_3 здійснила розпорядження згідно якого заповіла належну їй земельну частку (пай) площею 8,6 га, яка знаходиться у КСП ім. Карла Маркса та належала їй на підставі власності відповідно сертифікату НОМЕР_2 від 28.03.1997 року, заповіла своїй внучці ОСОБА_1. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради, зареєстрований у реєстрі № 186 (а.с. 4).

Постановою нотаріуса Софіївської державної нотаріальної контори від 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (а.с. 8).

Згідно копії довідки № 855, яка не завірена належним чином та оригінал якої відсутній у матеріалах справи, виданої ОСОБА_1 виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 15 серпня 2012 року ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 (а.с. 19).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 року визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 8,6 умовних кадастрових гектарів з колишніх земель КСП ім Карла Маркса на підставі сертифікату НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації № 105-р від 21.03.1997 року на ім'я ОСОБА_3

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.07.2015 року підтверджено право власності територіальної громади в особі Миколаївській області на земельну ділянку площею 7,8941 га., яка розташована на території Миколаївської сільської ради Софіївського району кадастровий номер НОМЕР_3. Вказана земельна ділянка передана в оренду на підставі договору оренди від 27.07.2015 року орендарю СФГ «Астрон», строк дії договору 20 років (а.с. 41-42).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що факт прийняття спадщини позивачем не доведений. Спірна земельна ділянка в установленому порядку визнана відумерлою спадщиною та належить на праві власності територіальній громаді. Рішення про визнання спадщини відумерлою у встановленому законом порядку не оскаржено.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Між сторонам виникли спірні питання, щодо володіння земельною ділянкою.

Звертаючись до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 посилалась, на ту обставину, що їй, як спадкоємцю за заповітом після смерті її бабусі ОСОБА_3, померлої у 2001 році, належить успадкована земельна ділянка. Як за рішенням суду була визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Миколаївській сільській раді Софіївського району. Вважає, що її право на спадщину порушено, тому просить суд передати їй спадщину внатурі.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1. ст. 4 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідачу Миколаївської сільської ради на праві власності належить спірна земельна ділянка, на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 року, яким дана земельна ділянка визнана відумерлою спадщиною, що підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно.

На час розгляду справи рішення суду за яким відповідач набув право власності на земельну ділянку є чинним, позивачем не оскаржено та не скасовано.

Відсутні правові підстави для передачі позивачу земельної ділянки та визнання за нею права власності за наявності чинного рішення суду, яким визнано спадщину відумерлою.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на фактичне прийняття спадщини, оскільки рішенням апеляційного суду від 25 червня 2013 року встановлені обставини, що після смерті ОСОБА_3 спадщину жодний зі спадкоємців не прийняв. ( а.с. 210-211).

Яке видно у матеріалах справи міститься лише копія довідки № 855 від 15 серпня 2012 року, яка видана ОСОБА_1 виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області в тому, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 оригінал якої ні позивачем, ні її представником не наданий, тому колегія суддів не може визнати даний доказ, як допустимим, оскільки він не узгоджується із матеріалами цивільної справи №193/156/13-з за заявою прокурора в інтересах держави про визнання спадщину відумерлою. Як видно з довідки виданої 14 січня 2013 року сільським головою Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за №43 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 гр.ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала на території Миколаївської сільської ради АДРЕСА_1 без правоустановчих документів на право власності на житло. Дані відомості зазначені на підставі погосподарської книги Миколаївської сільської ради. ( а.с. 43 справа 183/156/13-ц, які досліджено та оголошено в судовому засіданні).

Згідно довідки виданої 14 січня 2013 року сільським головою Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області за №48 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 гр.ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою : АДРЕСА_1, разом із нею були зареєстровані : донька ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, зять ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_4, онука - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. З приводу оформлення спадщини ніхто не звертався. ( а.с.44справа 183/156/13-ц, які досліджено та оголошено в судовому засіданні).).

Згідно Акту обстеження житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, встанвоелно що будинок в якому проживала гр.ОСОБА_3 - зруйнований ( а.с.40справа 183/156/13-ц, які досліджено та оголошено в судовому засіданні).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Отже, факти, встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 року яке набрало законної сили, є преюдиціальними, а тому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Дани рішенням встановлено, що жодний із спадкоємців після смерті гр.ОСОБА_3 спадщину не прийняв.

Частиною 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій обставини були встановлені.

Ні позивачем, ні її представником не надано беззаперечених доказів, які б доводили факт прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_3. померлої ІНФОРМАЦІЯ_5. Наявність заповіту виданого на її ім'я спадкодавцем не свідчить про право на спадщину, оскільки позивачем не вчинено дії, та не надано докази на їх вчинення, щодо право управління. Розпорядження спадковим майном, як не надано доказів проживання спадкодавця на час смерті разом із спадкоємцем.

Колегія суддів приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є передчасними поки є чинне рішення суду, як правова підстава набуття відповідачем Миколаївською сільською радою права власності на земельну ділянку, право власності за позивачем ОСОБА_1 не може бути визнано, без скасування в установленому законом порядку правової підстави набуття права власності за іншою особою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: