КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року м. Київ

Справа №761/30311/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/117/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г. 23 лютого 2017 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві в особі голови комісії з припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Нечитайло Віктора Олександровича про відшкодування вартості автомобіля,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві про відшкодування вартості автомобіля.

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідача Слідче управління Головного управління Національної поліції в м. Києві замінено на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві в особі голови комісії з припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Нечитайло Віктора Олександровича.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача вартість автомобіля марки «Sang Yong», модель «Kyron М200ХDІ», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1998 куб. см. чорний, легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_2, у розмірі 154000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником зазначеного автомобіля. 14 листопада 2009 року на підставі постанови слідчого ОВС СУ ГУМВС України в м. Києві Балабея Ю.В. зазначений автомобіль було вилучено. 23 грудня 2009 року автомобіль переміщено на штрафмайданчик УДАІ ГУ МВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 5.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року скасовано постанову слідчого про визнання автомобіля речовим доказом, а автомобіль, який з 23 грудня 2009 року знаходиться на штрафмайданчику зобов'язано повернути позивачу. Проте постанова суду про повернення автомобіля виконана не була, оскільки автомобіль було начебто викрадено та на даний час в провадженні Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження за ч.1 ст.366 КК України за зверненням позивача, який є потерпілим в кримінальному провадженні.

Позивач з посиланням на положення ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України просив стягнути з відповідача вартість автомобіля, яка визначена в полісі добровільного страхування транспортного засобу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві в особі голови комісії з припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві НечитайлоВіктора Олександровича про відшкодування вартості автомобіля.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави України судовий збір в розмірі 1540,00 гривень.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для розгляду справи по суті. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що слідчим в межах кримінальної справи було передано даний автомобіль на зберігання на штрафмайданчик, який належить УДАІ ГУМВС України, що є самостійною юридичною особою, а тому відсутні правові підстави для стягнення (відшкодування) з відповідача вартості автомобіля, так як саме слідчим в ОВС СУ ГУМВС України в м. Києві Балабеєм Ю.В., на підставі постанови від 09 грудня 2009 року було визнано речовим доказом даний автомобіль, накладено на нього арешт та здійснено постановку на штрафмайданчик за адресою: м. Київ, вул. Канальна,5. Також вказує на те, що судом першої інстанції взагалі не було надано жодної оцінки доводам позивача про те, що саме Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, а не УДАІ ГУМВС України має відшкодувати позивачу вартість автомобіля, так як вилучав та здійснював постановку автомобіля позивача на штрафмайданчик співробітник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, а тому обов'язок щодо повернення даного автомобіля покладається саме на це управління, а в разі неможливості повернення цього автомобіля, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві має відшкодувати позивачу (власнику автомобіля) його вартість.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представником відповідача до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує щодо доводів викладених в апеляційній скарзі в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим з посиланням на відповідні докази наявні в матеріалах справи.

Зазначає, що посилання позивача на те, що судом не надано жодної оцінки його доводам з приводу необхідності відшкодування вартості автомобіля саме ГУ МВС України в м. Києві не можуть братись до уваги суду та спростовуються доводами наведеними у рішенні суду першої інстанції. Також вказує на те, що сума відшкодування вартості автомобіля вказана позивачем є оціночною вартістю взятою із Полісу добровільного страхування транспортного засобу, та не зрозуміло яким чином страхова компанія визначала вартість вказаного автомобіля.

Враховуючи вищевикладене просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача Рогова І.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що автомобіль «Sang Yong», модель «Kyron М200ХDІ», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1998 куб. см., чорний, легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /а.с.4/.

Постановою слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в м.Києві Балабеєм Ю.В. від 09 грудня 2009 року визнано речовим доказом автомобіль «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 та накладено на нього арешт. Також в постанові зазначено про постановки автомобіля на штраф-майданчик за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 5. Копію постанови направлено на виконання до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та доручено постановку вказаного автомобіля здійснити співробітникам УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві /а.с.64-66/.

Супровідним листом від 10 грудня 2009 року слідчий направив вказану постанову для виконання до УДАІ ГУМВС України в м. Києві /а.с.68/.

Також в цей же день слідчий надав доручення в порядку ст.114 КПК України начальнику УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві - здійснити постановку автомобілів на штраф-майданчик за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 5, які визнано як речовий доказ та на які накладено арешт, зокрема і автомобіль «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1.

Протоколом №553 огляду і затримання транспортного засобу від 23 грудня 2009 року старший оперуповноважений в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві підполковник міліції Іванина О.В. здійснив технічний огляд і затримання автомобіля «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 /а.с.72/.

Зазначений протокол не містить відомостей про особу, яка прийняла автомобіль.

Начальник штраф майдану Приходько В.О. написав розписку, що 23 грудня 2009 року він отримав постанову про визнання як речового доказу та накладення арешту, зокрема, на автомобіль «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 /а.с.73/.

Із супровідним листом від 15 січня 2010 року перший заступник начальника УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві направив слідчому СУ ГУ МВС України в м. Києві БалабеюЮ.В. матеріали постановки автомобілів на штрафмайдан для приєднання до кримінальної справи /а.с.74/.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року скасовано постанову про визнання як речового доказу та накладення арешту на майно від 09 грудня 2009 року слідчого ОВС СУ ГУМВС України в м. Києві Балабея Ю.В. на автомобіль «Sang Yong», модель «Kyron М200ХDІ, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1998 куб. см., чорний, легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходиться на зберіганні з 23 грудня 2009 року на штрафмайдані УДАІ ГУ МВС України в м.Києві (вул.Канальна,5). Зобов'язано повернути автомобіль «Sang Yong», модель «KyronМ200ХDІ», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1998 куб. см., чорний, легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_1 власнику ОСОБА_2 або уповноваженій власником особі /а.с.75-76/.

Судом постанова була направлена до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві для виконання, а саме: повернути автомобіль «Sang Yong», модель «Kyron М200ХDІ», 2008 року випуску, об'єм двигуна 1998 куб. см., чорний, легковий універсал, державний номерний знак НОМЕР_1 власнику ОСОБА_2 або уповноваженій власником особі.

Заступник начальника УДАІ ГУ МВС України в м. Києві повідомив представника позивача, що постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року виконана в межах діючого законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, був знятий арешт з автомобіля /а.с.79/.

Листом від 07 квітня 2014 року заступник начальника УДАІ ГУ МВС України в м. Києві повідомив представника позивача, що автомобіль «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 співробітниками Державтоінспекції м. Києва протягом 2009 року на підпорядковані УДАІ майданчики тимчасового тримання транспортних засобів не доставлявся /а.с.8/.

У зв'язку з наведеними обставинами, Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві порушене кримінальне провадження №0000346 від 11 квітня 2014 року за ч. 1 ст.366 КК України за фактом можливих неправомірних дій на думку заявника СУ ГУ МВС України в м. Києві, які полягають у зловживанні службовим становищем під час вилучення та зберігання автомобіля «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_2 визнаний потерпілим в даному провадженні /а.с.11/.

В листі начальника Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 25 лютого 2017 року вказується про продовження досудового розслідування у цій справі та зазначається про відсутність документів, які підтверджують факт зберігання на штраф майданчику по вул. Канальна, 5 в м. Києві автомобіля «Sang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 /а.с.80/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дійсно слідчим в межах кримінальної справи було передано автомобіль на зберігання на штрафмайнданчик, який належить УДАІ ГУМВС України в м. Києві. Як вбачається з ЄДРПОУ, УДАІ ГУМВС України в м. Києві є самостійною юридичною особою та з 03 листопада 2015 року - в стані припинення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166 ЦК України).

Питання пов'язані зі зберігання речових доказів регулюються Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка була затверджена спільним Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрація України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

В порядку п. 14 цієї Інструкції відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді (п.14 цієї Інструкції).

Зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов'язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу (п.19 Інструкції)

Згідно з п. 86 Інструкції у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України N 6/5 ( z0106-96 ), Генеральної прокуратури України N 3 ( z0106-96 ), Міністерства фінансів України N 41 (z0106-96) від 04 березня 1996 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131).

Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону (зокрема, майно вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт) повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно (ч.2 ст. 4 цього Закону).

У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету (ч.3 ст. 4 цього Закону).

В п. 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» надається роз'яснення про те, що у випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів.

З викладених вище обставин справи вбачається, що автомобіль позивача був арештований та вилучений в ході проведення досудового розслідування кримінальної справи, при цьому вказані заходи не визнані неправомірними, що вбачається з постанови про їх скасування. Їх скасування проведено у зв'язку з тим, що при ухваленні вироку судом не було вирішено питання щодо, зокрема, цього доказу. При цьому, слід зазначити, що порядок вилучення та передачі автомобіля на штрафмайданчик не був оскаржений та відповідає наведеним нормам Інструкції.

Разом з цим, незабезпечення належного зберігання та втрата речі визнаної речовим доказом дає підстави для виникнення цивільно-правової відповідальності. Проте, як вірно вказав суд першої інстанції, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З матеріалів справи не вбачається неправомірних та винних дій слідчих органів, як на тому наголошує позивач, вбачається незабезпечення належного зберігання органами УДАІ ГУ МВС України в м. Києві так як саме на них слідчими органами були покладені обов'язки щодо зберігання, що також встановлено судовим рішенням. УДАІ ГУ МВС України в м. Києві було окремою юридичною особою, але на час розгляду справи є ліквідованим згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2015 року.

Виходячи з вимог Закону в разі неможливості повернення в натурі майна його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету, що в свою чергу передбачає залучення до участі у справі органу уповноваженого на здійснення казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 14 грудня 2018 року.