Дата документу 20.12.2018 Справа № 315/953/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/953/18 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
провадження № 22-ц/807/813/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що 20 листопада 2010 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 18 грудня 2010 року у них народилася донька ОСОБА_5.

Спільне життя у неї з чоловіком не склалося, шлюбні відносини між ними були припинені у травні 2018 року.

Донька проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Просила суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі ? частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дитиною.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини: доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частині від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.07.2018 року і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 жовтня 2018 року (а.с.48), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 20 листопада 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_5

19 листопада 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, в якому вона просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

19 листопада 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4, в якому скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції перш за все виходив з інтересів неповнолітньої дитини, а також принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України.

Зазначений висновок суду є правильним з огляду на наступне.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини " від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрований 20.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 91, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.11.2010року ( а.с.9).

Подружжя має доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 23.12.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 137 ( а.с.10).

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть, дитина знаходиться на утриманні матері, домовленості між позивачем та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитини не досягнуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що донька проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.

Проте ці доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в судовому порядку місце проживання дитини з ОСОБА_5 не встановлено.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: