Дата документу 05.12.2018 Справа № 554/2068/18
Провадження № 2/554/1741/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 грудня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

при секретарі Зайцевій Я.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що о втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Шолом Алейхема, 30 б, м.Полтава.

В обґрунтування даного позову зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 5 січня 2000 року йому належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шолом Алейхема, 30-б у м.Полтаві, посвідчений нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори та зареєстрований Полтавським БТІ у реєстровій книзі № 77 за реєстровим № 10458. У вказаному будинку він постійно зареєстрований за проживає разом із своєю сімєю з 15 лютого 2000 року. 31 жовтня 2006 року у вказаному будинку був зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2. Його статус згідно з даними домової книги визначений як квартиранта, але договір найму між нами не укладався та не реєструвався, оплата не проводилась. Реєстрація у м.Полтаві була йому потрібна для здійснення підприємницької діяльності, в дійсності у будинку він не поселявся. З 2007 року позивач втратив з відповідачем всі звязки, його місце перебування на даний час невідомо. Відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин більше 11 років, відповідач втратив право користування житлом та повинний бути знятий з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача перешкоди в здійсненні прав власника, він не може в повній мірі використовувати нерухоме майно: укладати угоди, направлені на його відчуження, оформляти кредитні угоди тощо, що і стало причиною для звернення до суду.

Ухвалою від 11 квітня 2018 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

01.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, який про час та дату судового засідання повідомлений за останнім відомим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.

За згоди позивача, справа розглядається в заочному порядку.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Так, відповідно до ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст.13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст.81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шолом Алейхема, 30-б у м. Полтаві, що підтверджується договором купівлі-продажу від 5 січня 2000 року, посвідченим нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори та зареєстрованим Полтавським БТІ у реєстровій книзі № 77 за реєстровим № 10458. (а.с.6).

Згідно паспорту громадянина України серії ВА №301544 та домової книги в будинку №30-б по вул. Шолом Алейхема в м.Полтава зареєстровані: з 15.02.2000 року ОСОБА_1 та з 31.10.2006 року квартирант ОСОБА_2 (а.с.4-5, 7-8а).

Відповідно до листа КП «ЖЕО №2» № 451 від 22.02.2018 року на балансі КП «ЖЕО №2» будинок за адресою вул. Шолом Алейхема, 30-б у м. Полтаві не перебуває ( а.с. 11).

Факт не проживання відповідача в квартирі підтверджено актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним 25 лютого 2018 року сусідами позивача, де встановлено, що в будинку №30-б по вул. Шолом Алейхема в м.ПолтаваКурганов ОСОБА_5 з 2006 року у вказаному будинку не проживає, сусіди його ніколи не бачили та його речі у будинку відсутні (а.с.9).

Також сусіди позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні надали пояснення, згідно якими їм достовірно відомо, що у будинку № №30-б по вул. Шолом Алейхема в м.Полтава з 2006 року і до цього часу не проживав і не проживає на теперішній час ОСОБА_2.

Вирішуючи предявлені позовні вимоги суд враховує розяснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, в судовому засіданні доведено, що з 2006 року відповідач у вказаному будинку не проживає, плату за комунальні послуги не здійснює, спільного господарства не веде, його речі та майно в квартирі відсутні. Будь-яких перешкод у користуванні даною квартирою позивач відповідачу не чинив.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Шолом Алейхема, 30 б, м.Полтава.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте Октябрським районним судом м.Полтави за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: вул.Ш.Алейхема, 30 б, м.Полтава.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: вул.Ш.Алейхема, 30 б, м.Полтава.

Повний текст виготовлено 14.12.2018 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави ОСОБА_6