АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2641/18 Справа № 242/1395/17 Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Дніпро 14 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Управління соціального захисту населення

Селидівської міської ради Донецької області,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року по справі за позовом Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 про стягнення переплаченої суми щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування відповідачем коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг /1-2/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 листопада 2014 року до управління звернулася ОСОБА_2 за призначенням адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При зверненні відповідачка надала заяву, в якій зазначила, що у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого майна в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції не має. На підставі її заяви, управлінням було призначено грошову допомогу на період з 18 листопада 2015 року по 17 травня 2015 року в розмірі 2210 грн./міс., з 18 травня 2015 року по 17 листопада 2015 року в розмірі 2210 грн./міс., з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року в розмірі 2210 грн./міс. та з 18 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року в розмірі 2210 грн./міс. Загальна сума допомоги склала 45155 грн. 29 коп. Проте, під час перевірки наявності володіння житлового приміщення ОСОБА_2 приховала факт володіння житловим приміщенням на території України. Згідно відомостей з реєстру речових прав власності відповідачка має у володінні власність на підконтрольній території Україні у АДРЕСА_1, загальною площею 47,4 кв.м., відповідно до договору дарування, форма власності приватна. Тому, рішенням УСЗН від 26 вересня 2016 року було вирішено утримати з ОСОБА_2 отримані кошти допомоги, які вона добровільно відмовляється повертати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.55-60/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які позивач посилався у своїй позовній заяві. Зокрема, судом не було враховано, що м.Селидове відноситься до котрольованої території проведення антитерористичної операції /а.с.62-67/.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідачем надано відзив на скаргу в обґрунтування якого зазначено, що всі соціальні виплати їй здійснювались у відповідності Постанови КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року, як внутрішньо переміщеній особі.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про взяття її на облік, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції /а.с.16/, за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1.

Разом з відповідачем за вказаною адресою проживає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, які є її рідними синами.

18 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради із заявою /а.с.15/ про призначення їй щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання.

У зазначеній заяві зазначаються відомості про всіх членів сім'ї, які претендують на отримання грошової допомоги, наявність у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Відповідач у своїй заяві зазначила, що у неї та будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції не має.

Рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 01 грудня 2014 року /а.с.10/ ОСОБА_2 було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18 листопада 2014 року по 17 травня 2015 року в розмірі 2 210 грн.

09 червня 2015 року рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради /а.с.12/ ОСОБА_2 було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18 травня 2015 року по 17 листопада 2015 року в розмірі 2 210 грн.

09 грудня 2015 року рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради /а.с.14/ відповідачці було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року в розмірі 2 210 грн.

Рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради /а.с.8/ відповідачу було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18 липня 2016 року по 17 січня 2017 року в розмірі 2 210 грн.

За таких обставин, грошова допомога була призначена відповідачу, як переміщеній особі на проживання.

Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради було зроблено перевірку достовірності даних, зазначених у заяві, та виявлено, що ОСОБА_2 приховала факт володіння житловим приміщенням на території м. Селидове Донецької області, власником якого вона є згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.7/, тобто відповідач має у володінні власність на підконтрольній Україні території у АДРЕСА_1, загальною площею 47,4 кв.м., на підставі договору дарування квартири р. 1546 від 15 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Нечипоренко Т.І.

У зв'язку з чим, рішенням Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 26 вересня 2016 року /а.с.6/ ОСОБА_2 було припинено виплату з 01 жовтня 2016 року, так як нею надано недостовірну інформацію, що впливає на призначення адресної допомоги, а саме наявність житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Згідно довідки нарахування, переплата адресної допомоги становить 45 155, 29 грн. /а.с.3,4/, яку вищевказаним рішенням утримано з відповідача.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_2 направлено письмове повідомлення /а.с.5/ про повернення суми переплати державної допомоги в розмірі 45 155, 29 грн., яка відповідачем не повернута.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що місто Селидове, на території якого знаходиться квартира, яка належить на праві власності відповідачці, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

З даним висновком погоджується колеггія суддів.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що місто Селидове відноситься до котрольованої частини зони АТО, у зв"язку з чим відповідач не мала права на соціальні виплати, колегія суддів не може прийняти, з огляду на наступне.

Згідно пункту 6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Статтею 1 Закону № 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», прийнятого на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до вказаного переліку населених пунктів належить місто Селидове, на території якого знаходиться квартира, яка належить на праві власності відповідачці.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-IV, передбачено, що район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» (чинний на теперішній час) районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області (без виключень). Із цього вбачається, що всі населенні пункти Донецької та Луганської областей є районами проведення АТО.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані норми закону, на підставі яких відповідачем було отримано соціальні виплати, не розподіляють зону АТО на котрольовану та некотрольовано територію. Будь-яких приписів щодо неможливості отримання відповідних виплат, маючи нерухоме майно в конторольованій зоні АТО, вказані норми закону не містять, тоді як лише на підставі них здійснюються виплати.

За таких обставин, колегія суддів виходить з того, що квартира, яка належить на праві власності відповідачу, розташована в м. Селидове Донецької області, що відноситься до території проведення антитерористичної операції, тому суд першої інстанції прийшов до правильного та обгрунтованого висновку про відсутніть підстав для стягнення з відповідача отриманих коштів щомісячної адресної допомоги в розмірі 45 155, 29 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта