Справа № 309/2355/17
Провадження № 2/309/237/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Кемінь В.Д.

з участю секретаря судового засідання Плиска Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «ОТП Банк» в особі свого представника ОСОБА_3, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, та ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №CM-SME803/027/2008 від 14 березня 2008 року в розмірі 924574,22 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №CM-SME803/027/2008 від 14 березня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 50 000.00 (пятдесят тисяч) доларів США. Договором також було передбачено сплату відсотків за користування кредитом. Відповідач зобовязання по сплаті щомісячно боргу та відсотків за користування кредитом на умовах визначених вище вказаною кредитною угодою не виконував. На час звернення позивача до суду, за розрахунком заборгованості станом на 30.01.2017 року загальна сума заборгованості відповідача по кредиту та відсоткам за його користування становить 34001.45 доларів США (тридцять чотири тисячі один долар США 45 центів), з яких 27194.38 доларів США - заборгованість за кредитом; 6807.07 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №CM-SME803/027/2008 від 14 березня 2008 року між позивачем та поручителем ОСОБА_2 14 березня 2008 року укладено договір поруки №SR-SME803/027/2008 відповідно до якого останній також взяв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_1 його зобовязань перед позивачем за кредитним договором, в повному обсязі, як солідарний боржник. Враховуючи зазначені порушення умов кредитного договору та договору поруки позивач просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідачів солідарно суму кредитного боргу в гривневому еквіваленті у розмірі 924574,22 грн. та витрати по сплаті судового в розмірі 13868,61 грн.

Представник позивача в судове засідання на розгляд справи не зявився, в заяві від 22.08.2017 року просив суд вирішувати питання про розгляд справи без участі представника банку і у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Також представником позивача 07.06.2018 року подано заяву про те, що відбулася зміна назви позивача з ПАТ«ОТП Банк» на АТ «ОТП Банк».

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Представник відповідачів ОСОБА_4 протягом судового розгляду подавав заперечення на позов, та до матеріалів справи подав письмову заяву в якій просив врахувати обставини наведені в поданій ним заяві при розгляді справи від 27.09.2018 року та просив застосувати строк позовної давності з ухваленням рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, через його безпідставність та недоведеність позовних вимог.

З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст.247 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зясувавши обставини справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положення ст.525 ЦК України не допускають односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею ст.526 ЦК України визначено що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина перша ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд встановив, що 31.07.2017 року до Хустського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 924574,22 грн. та 13868,61 грн. витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 16.08.2017 року відкрито провадження у справі №309/2355/17, повідомлено сторін, що вони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 20.03.2018 року у справі №309/2355/17 витребувано від Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (03680, м. Київ, вул. Жилянська, № 43) письмові докази, а саме: видатковий ордер або інший документ, який підтверджує отримання коштів по кредиту №СМ-SМЕ803/027/2008 від 14.03.2008 року позичальником ОСОБА_1 та помісячний розрахунок заборгованості по кредитному договору №СМ-SМЕ803/027/2008 починаючи з 14.03.2008 року до 31.07.2017 року, в якому відображена вся сплата коштів по кредиту позичальником ОСОБА_1

Заявою від 06.06.2018 року позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 30.01.2017 року на 2 аркушах та повідомив суд, що стосовно вимоги ухвали про надання письмових доказів, а саме: видаткового або іншого документу, який підтверджує отримання коштів по зазначеному кредитному договору, що такі документи знищені відповідно до нормативних вимог НБУ, а тому не має можливості надати їх в судове засідання. На підтвердження зазначеного факту надав копію витягу із акту №13, погодженого протоколом засідання ЕПК Державного архіву м. Києва.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 05.07.2018 року у справі №309/2355/17 витребувано від Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (03680, м. Київ вул. Жилянська №43) письмові докази, а саме: оригінал кредитного договору № СМ-SМЕ803/027/2008 від 14.03.2008 р. з додатками; оригінал Договору поруки № SR-SME803/027/2008 від 14.03.2008 р.; видатковий ордер або інший документ, який підтверджує отримання коштів по кредиту № СМ-SМЕ803/027/2008 від 14.03.2008 року позичальником ОСОБА_1Станом на день розгляду справи запитувані в ухвалі від 05.07.2018 року документи до суду не надійшли.

У позовній заяві позивач стверджує про те, що 14 березня 2008 року між ОСОБА_1В та АТ «ОТП Банк» укладено Кредитний договір №CM-SME803/027/2008 про надання кредиту (надалі - Договір кредиту), а також 14 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк» укладено Договір поруки №SR-SME803/027/2008 (далі - Договір поруки). Згідно з Кредитного договору та на підставі Кредитної заяви ОСОБА_1 від 14.03.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50000.00 (пятдесят тисяч) доларів США. У свою чергу ОСОБА_1 зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.1.6, з підпунктами), а також сплатити відповідну платню за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п.1.4,1.5, з підпунктами). У звязку з тим, що ОСОБА_1 не дотримався умов Кредитного договору позивачем на підставі п.1.9. Кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання ОСОБА_1 його зобовязань за Кредитним договором у повному обсязі, направлено ОСОБА_1 досудову вимогу №6 від 31.01.2017 року про погашення заборгованості за Кредитним договором. Станом на 31.01.2017 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за Кредитним договором складає 34001.45 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.01.2017 року (1 долар США=27.1922 грн.) становить суму 924574.22 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до суду в додатках до позовної заяви від 27.07.2017 року: платіжне доручення про сплату судового збору (держмита) на 1 арк.; копія кредитного договору №CM-SME803/027/2008 від 14.03.2008 р. на 5 арк.; копія кредитної заяви від 14.03.2008 - на 1 арк.; копія договору поруки №SR-SME803/027/2008 від 14.03.2008 р. - на 2 арк.; копія вимоги №6 від 31.01.2017 р. - на 1 акр.; копія вимоги №7 від 31.01.2017 р. - на 1 арк.; копія розрахунку заборгованості - на 1 арк.; копія 2 сторінок статуту АТ «ОТП Банк» - на 1 арк.; копія договору доручення від 28.01.2015 р. - на 5 арк.; копія довіреності представника позивача - на 1 арк.; копія позовної заяви з додатками в 2 прим.

Досліджуючи докази у справі суд звертає у вагу на те, що надані позивачем докази до матеріалів позовної заяви в копіях документів засвідчені виключно штампом «копія з оригіналом згідно» та на них відсутня дата засвідчення, посада та прізвище, ініціали, підпис особи яка їх засвідчила, а також печатка позивача, оригінали вищезазначених документів позивачем до суду не було надано.

Щодо, документів долучених позивачем до заяви від 06.06.2018 року судом встановлено: Акт №13 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, погоджено Протоколом засідання ЕПК Державного архіву м. Києва від 16.04.2014р. №02-10 на 4 арк. наданий позивачем в звичайній копії без жодних засвідчень; Розрахунок заборгованості по клієнту ОСОБА_1 (0797732) за кредитним договором №CM-SME803/027/2008 від 14.03.2008 р. станом на 30.01.2017 р. - позивач в своїй заяві від 06.06.2018 року та в позовній заяві не посилається на розрахунок заборгованості, як на доказ наявності заборгованості за кредитним договором, чи видачі кредиту як такого.

Судом встановлено, що згідно Акту №13 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, погоджено Протоколом засідання ЕПК Державного архіву м. Києва від 16.04.2014 р. №02-10, на підставі «переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та Банків України із зазначенням строків зберігання», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №601 від 8 грудня 2004 року відібрані для знищення як такі, не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення, документи фонду «Райфайзенбанк Україна», АТ «ОТП Банк», серед яких Відділення м. Хуст, а саме: меморіальні документи в національній і іноземній валюті, 03 грудня 2007 року 31 грудня 2008 року; касові документи (приходні, видаткові, позабалансові ордери та документи до них) по операціях в національній валюті, 26 листопада 2007 року - 31 грудня 2008 року; касові документи (приходні, видаткові, позабалансові ордери та документи до них) по операціях в Іноземній валюті, 03 грудня 2007 року - 31 грудня 2008 року; Акти про ревізії цінностей оборотних (операційних) кас, резервних фондів, 2007; службові розпорядження про встановлення курсів купівлі та продажу іноземних валют.

Стаття 2 Розділу 1 «Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» (далі-Переліку), затвердженого Постанова Правління Національного банку України 08.12.2004 року №601 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2004 року за №1646/10245 передбачає, що перелік є основним нормативно-правовим актом, що визначає строки зберігання відповідних категорій документів, які утворюються в процесі діяльності центрального апарату, структурних підрозділів і одиниць, територіальних управлінь, спеціалізованих підприємств, навчальних закладів Національного банку України та банків України, їх філій, представництв та відділень (далі - банківські установи).

Згідно ст.11 Розділу 1 Переліку, строки зберігання документів, що визначені в цьому Переліку, є мінімальними і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів, якщо це викликано специфічними особливостями їх роботи.

Знищення документів без відповідного оформлення і погодження, а також порушення строків їх зберігання забороняється. Посадові особи, винні в недбалому зберіганні, псуванні і знищенні документів, відповідно до Закону України "Про Національний архівний фонд та архівні установи" (3814-12) несуть відповідальність згідно із законодавством України (ст.35 Розділу 1 Переліку).

Перелік документів, що утворюються в діяльності національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання міститься в Розділі 2 Переліку, а саме:

- документи (статут, кредитний договір, заяви-зобовязання, гарантійні листи, обґрунтування, розрахунки ефективності та окупності витрат, висновки, розпорядження, дозволи, фінансові звіти, статистичні відомості) про видачу й оформлення позик, кредитів, що видані банками юридичним і фізичним особам у національній та іноземних валютах, зберігаються у банках України, у філіях, представництвах, відділеннях банків - 5 р. після погашення позики;

- справи клієнтів (договори, зобовязання, листи) про одержання кредитів, гарантій за кредитами, зберігаються у банках України, у філіях, представництвах, відділеннях банків - 5 р. після погашення кредиту;

- меморіальні документи за довгостроковими кредитами, зберігаються у банках України, у філіях, представництвах, відділеннях банків - 5 р. після погашення кредиту.

Отже, враховуючи вимоги постанови НБУ від 08.12.2004 року №601 видаткові або інші документи, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів могли бути знищені тільки через 5 років після видачі кредиту, якщо такий мав місце бути.

Згідно ч.3 та ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказами згідно ст.76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 2 статті 78 ЦПК України закріплює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказуванням факту суми заборгованості за кредитним договором мають бути письмові докази, договори, заяви, акти перевірок, акти звірки, розрахунок заборгованості, квитанції, виписки по кредитним та особовим рахункам, квитанції, платіжні доручення, меморіальні договори, тощо.

Згідно ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Порядок завіряння копій визначено п.5.27 ДСТУ 4163-2003 затвердженого наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 року. Відповідно до п.5.27 зазначено, що Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії з проставленим нижче підписом.

Судом встановлено, що в матеріалах справах не надано жодного оригіналу документів, окрім розрахунку заборгованості станом на 30.01.2017 року долученого заявою від 06.06.2018 року, а також відсутні копії документів, завірені відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд повинен примати до уваги тільки первинні докази, які засвідчують господарсько-цивільні операції з фінансовим ресурсами. У відповідності до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку». Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З приводу бухгалтерського обліку операцій клієнтів та з клієнтами, то це питання врегульоване Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та постановами НБУ №22 від 21.01.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», постанова НБУ «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року №492, постанова НБУ «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» від14.08.2003 року №337, постанова НБУ «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України» від 20.10.2004 року №495, постанова НБУ «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України» від 17.11.2004 року №555, постанова НБУ «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування та використання резервів під кредитні ризики в банках України» від 15.09.2004 року №435, постанова НБУ від 08.12.2004 року №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» та інші.

Згідно п.1.1. Постанови НБУ №435 від 15.09.2004 року « Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України» ця інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку інформації про надання (отримання) кредитів, гарантій, авалів, поручительств, здійснення факторингових операцій, операцій репо, врахування векселів, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України.

У відповідності до п.1.4 Постанови НБУ №435 від 15.09.2004 року кредитні та вкладні (депозитні) операції відображаються за відповідними рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою НБУ від 17.06.2004 року №280, залежно від категорії контрагентів, виду кредиту/вкладу (депозиту) та строків їх використання. Пунктом 2.1 Постанови НБУ №435 від 15.09.2004 року надання кредиту відображаються в бухгалтерському обліку наступною проводкою:

Дебет

Рахунки для обліку наданих кредитів;

Кредит

Рахунки клієнтів, рахунки для обліку грошових коштів та банківських металів.

Згідно п.4 Глави 3 Розділі ІІІ Постанови НБУ №337 від 14.08.2003 року «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України» (надалі - Постанова НБУ №337 від 14.08.2003) видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами:

за заявою на видачу фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Постанови НБУ «Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України» від 20.10.2004 року №495 п.1.2. ця інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України (далі - банки) типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, у тому числі із застосуванням платіжних карток, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет) та надсилання їх на дослідження, здійснення валютно-обмінних операцій банку, операцій з пам'ятними монетами та банківськими металами в касах банків.

Пункт 2.1 постанови НБУ №495 порядок здійснення банками касових операцій з клієнтами визначається законодавством України з питань регулювання готівкових розрахунків в Україні та валютного регулювання. П.2.3 постанови НБУ № 495 передбачено, що операції з видачі клієнтам готівки в національній та іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками:

видача готівки юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних та інших рахунків:

Дебет - 2520, 2530, 2600, 2650;

Кредит - 1001, 1002;

Видача готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків:

Дебет - 2620, 2630, 2635;

Кредит - 1001, 1002.

З поданої до суду копії кредитної заяви від 14.03.2008 року, яка не є належним та допустимим доказом, оскільки до суду не надано її оригіналу чи навіть належно засвідченої копії, на видачу траншу в сумі 50000.00 доларі США видно що після слів «шляхом переказу кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку №» не зазначено номер такого рахунку. Таким чином, провести таку операцію банк не міг в силу вимог постанови НБУ.

У відповідності до п. 1 Постанови НБУ № 555 від 17.11.2004 про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України ця інструкція визначає методологічні засади відображення в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземній валюті та банківських металах (крім операцій з похідними фінансовими інструментами), що здійснюють банки України відповідно до вимог законодавства України.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Постанови НБУ № 555 від 17.11.2004 року перелік рахунків, які використовуються для відображення в бухгалтерському обліку операцій банків в іноземній валюті та банківських металах, наведено в додатку до цієї Інструкції.

Як вже вище зазначалося, видати кошти з каси банку можна з рахунку клієнта, а це рахунок 2620, 2630, 2635. Відкриття рахунків відбувається на договірній основі згідно Глави 71 ЦК України та Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003 року. Таким чином банк мав надати договір банківського рахунку на відкриття рахунку клієнтом ОСОБА_1 в ЗАТ «ОТП Банк».

В той же час суд звертає увагу на те, що позивач не надав суду виписки по рахунку №7732, який непередбачено умовами Кредитного Договору№CM-SME803/027/2008 від 14.03.2008 року, не надав суду жодних квитанцій, платіжних доручень чи меморіальних ордерів які б підтверджували факт видачі, отримання та часткового погашення кредиту громадянином ОСОБА_1

Згідно постанови НБУ «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 року №492 та глави 71 ЦК України всі рахунки клієнтів відкриваються на підставі договору, однак договорів банківського рахунку позивач не надав.

Розрахунки заборгованості, подані банком до позовної заяви та заяви від 06.06.2018 року, не є первинним доказом та суд не вважає їх належним доказом. В поданих розрахунках заборгованості містяться відомості, які не відповідають умовам кредитного договору, що процентної ставки. В ст.3 частини №1 Кредитного договору зазначено про те, що сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка яка дорівнює сумі фінансовий відсоток+FIDR. Де фінансовий відсоток визначено в розмірі 5% (пяти відсотків), а FIDR -процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній Валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватись Банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим Договором. Інформація щодо розміру FIDR розміщується на сайті Банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні Банку (як в головному офісі так і в інших установах Банку) на інформативних стендах.

Позивач не надав жодних доказів для підтвердження правильності нарахування плаваючої процентної ставки за Кредитним договором чи даних Банку щодо ставки FIDR за відповідні періоди. З наданого банком до заяви від 06.06.2018 року розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_1 (0797732) за кредитним договором № CM-SME803/027/2008 від 14.03.2008р. станом на 30.01.2017 р. вбачається, що позивач застосовував кредитні ставки в розмірі від 6.50% до 14.50%.

Також судом досліджено та встановлено той факт, що відповідно до п. 1.22 Постанови правління НБУ № 255, - Для обрахування процентних доходів і витрат застосовуються такі методи визначення кількості днів: метод "факт/факт" - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці та році; метод "факт/360" - передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів; метод "30/360" - передбачає, що для розрахунку використовується умовна кількість днів у році - 360, у місяці - 30.

В п.3 Кредитного договору зазначено, що Річна база нарахування процентів: 360 (триста шістдесят) календарних днів у році. При таких розрахунках відсотків, банк додатково отримує відсотки за 5 або 6 днів на рік в залежності від того чи високосним є рік. Відношення факт/360 не буде дорівнювати «1», створено арифметичне викривлення відношення кількості днів у рік (тобто принцип 360 днів застосовано лише у знаменнику, а в чисельнику застосовані кількість календарних днів), а саме:

- 365/360 х 100 - 100 = 1,39%

- чи 366/360 х 100 - 100 = 1,67%.

Таким чином, відсотки за кредитним договором були штучно збільшені на 1,39% чи 1,67% у високосний рік.

Позивач не вказав та не надав жодних доказів про те, що відповідач ОСОБА_1 погашав заборгованість, не надав графік повернення кредиту передбачений п.1.5.1. Кредитного договору, не вказав кінцеву дату повернення кредиту, не вказав коли та в якому розмірі останнього разу відповідач ОСОБА_1 погашав кредит. Позивач не надав жодного доказу про проведення відповідної господарської операції в касі банку. Банк не надав жодної виписки в якості доказу на підтвердження факту погашення заборгованості, що саме ОСОБА_1 проводив операції по погашенню заборгованості по цьому кредиту. В той же час, згідно п. 2.5 постанови НБУ № 495 від 20.10.2004року операції з приймання готівки в національній валюті від фізичних та юридичних осіб та готівки в іноземній валюті від фізичних осіб для здійснення переказу без відкриття рахунку та виплати переказу одержувачу готівкою відображаються такими бухгалтерськими проводками:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2902, 2909;

видача переказу клієнту без відкриття рахунку в банку:

Дебет - 2902, 2909;

Кредит - 1001, 1002.

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.20045 рахунок 2902 це рахунок для обліку кредиторської заборгованість за прийняті платежі Призначення рахунку: облік сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані за призначенням одержувачам платежів. За кредитом рахунку проводяться суми податкових, страхових, комунальних платежів, виручка торговельних та побутових організацій, добровільні внески від населення та організацій, суми держмита, інші платежі, які надалі підлягають зарахуванню на рахунки одержувачі. За дебетом рахунку проводяться суми, що перераховані за призначенням на відповідні рахунки одержувачів коштів, або суми повернених клієнтам коштів. Згідно ж п.2.8 Банк має відображати в бухгалтерському обліку операції зі списання коштів з рахунку клієнта та видачі готівки у підзвіт відповідальній особі для подальшої виплати за призначенням такими бухгалтерськими проводками:

списання коштів з рахунків клієнтів відображається такою бухгалтерською проводкою:

Дебет - 2620;

Кредит - 2909;

одночасно:

видача готівки відповідальній особі:

Дебет - 1007;

Кредит - 1001, 1002;

після виплати коштів на підставі документів, що підтверджують отримання сум одержувачами коштів:

Дебет - 2909;

Кредит - 1007;

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.20045 рахунок 1007 призначений для обліку Банкнот та монет в дорозі Призначення рахунку: облік готівки в національній та іноземній валюті, яка відправлена банком (філією, відділенням). За дебетом рахунку проводяться суми готівки, яка відправлена банком (філією, відділенням) до установ Національного банку України, до філії (банку), відділення банку, до іншого банку (філії, відділення), до обмінних пунктів, до банкоматів. За кредитом рахунку проводяться суми готівки, що надійшла за призначенням. Також, згідно п.2.2. Постанови НБУ №495 від 20.10.2004 року операції з приймання готівки в національній та іноземній валютах від клієнтів через каси банків України відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних прибуткових касових документів, визначених нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок ведення касових операцій у банках України, такими бухгалтерськими проводками:

приймання готівки для зарахування на розподільчі рахунки в іноземній валюті у випадках, передбачених законодавством України:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2603;

приймання готівки від фізичних осіб для зарахування на поточні, вкладні (депозитні) рахунки:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2620, 2625, 2630, 2635;

приймання готівки від фізичних та юридичних осіб для зарахування на рахунки інших юридичних та фізичних осіб:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2520, 2530, 2600, 2620, 2650, 2902.

З наведених обставин суд встановив, що операція по погашенню заборгованості шляхом внесення готівки в касі банку на рахунок не доведені позивачем, а відтак дані обставини свідчать про відсутність доказів про те, що ОСОБА_1 певний час виконував зобов'язання за кредитною угодою та погашав кредит.

Інших належних і допустимих доказів в судовому засіданні сторонами не наведено.

З огляду на вищенаведене, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, через його недоведеність.

Керуючись ст. ст. 16, 526, 530, 549, 550, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 (м. Хуст вул. Фрунзе 7, ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_2 (м. Хуст вул. Фрунзе 7, ідентифікаційний код НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором №CM-SME803/027/2008 від 14.03.2008 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_5Д