Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.08.2018 Справа №607/5215/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сливка Л.М.,
за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., представника військової частини польова пошта НОМЕР_1 Одудько Дмитра Леонідовича, прокурора військової прокурора Тернопільського гарнізону Трояна Романа Богдановича, представника відповідача Бакалець Ігоря Гнатовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини польова пошта НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач заступник військового прокурора Тернопільського гарнізону, діючи в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі ПП НОМЕР_1 ), пред`явив в суд позов до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 52'226,49 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону встановлені обставини, які вимагають представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України та військової частини ПП НОМЕР_1 , що пов`язані із порушенням вимог цивільного законодавства відповідачем, у формі звернення до суду з даним позовом та участі в його розгляді. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (далі ПП НОМЕР_2 ) від 16 липня 2015 року № 189 відповідача зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини ПП НОМЕР_1 від 04 травня 2016 року № 1232 у зазначеному військовому формуванні призначене службове розслідування по факту нестачі матеріально-технічних засобів при здачі посади старшим лейтенантом ОСОБА_2 . За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини ПП НОМЕР_2 від 05 лютого 2016 року № 78 капітан ОСОБА_3 прийняв на зберігання в автомобільний парк військової частини ПП НОМЕР_1 від старшого лейтенанта ОСОБА_2 автомобільну техніку. У подальшому службовим розслідуванням було встановлено, що на переданій техніці відсутні частина комплектуючих та агрегатів а саме: на автомобілі КАМАЗ-45143 (03-18И5, шасі НОМЕР_3 ) відсутнє запасне колесо; на автомобілі ГАЗ-66 (90-21Е9, шасі НОМЕР_4 ) відсутній паливний бак; на автомобілі ГАЗ-66, (90-22Е9) відсутнє праве дзеркало заднього виду; на автомобілі IVANA07A1-10 (03-15И5) пошкоджений кузов. Також відсутні 2-і АКБ 6СТ-190 та 2-і АКБ 6СТ-90. Оскільки таку недостачу було виявлено уже після підписання актів прийому-передачі зазначеної техніки, її допущено особою, котра прийняла техніку, тобто ОСОБА_1 . Вартість завданого відповідачем збитку становить 17'409,28 грн., котрий відповідно до Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880, підлягає відшкодуванню в трикратному розмірі.

Представник відповідача подав заперечення проти позову (відзив на позов) у яких зазначає, що вимоги позивача заперечує. Вважає, що відповідача не є матеріально-відповідальною особою. За ним не закріпленні жодні матеріальні цінності, а тому відшкодовувати заподіяну військовій частині шкоду він не зобов`язаний.

Також представником ОСОБА_1 , подано заперечення, відповідно до статті 180 Цивільного процесуального кодексу України. У них, окрім мотивів, викладених у відзиві на позов, вказано, що: позивачем притягнено ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, чим порушено вимоги частин 8-11 Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі»; розмір шкоди, заподіяння якої ставиться у вину відповідачу, у різних документах вказаний не однаковий; службове розслідування було проведено з порушенням частини 17 вказаного положення, помічником начальника автомобільної служби лейтенантом Колесніковим Віктором Сергійовичем.

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили задоволити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі, з підстав викладених у поданих ним у відзиві та запереченнях на позов .

Суд, заслухавши пояснення сторін , перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне:

частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частини 3 ст. 1311 Конституції України, органи прокуратури України здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

На підставі частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке, зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Військова частина ПП НОМЕР_5 є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України і перебуває на утриманні державного бюджету.

Основні фонди, обігові кошти та майно військової частини ПП НОМЕР_1 є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за військовою частиною на праві повного господарського відання.

Військова частина ПП НОМЕР_1 володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_2 від 16 липня 2015 року № 189 відповідача зараховано до списків особового складу частини, призначено на посаду командира 3 мотопіхотної роти 6 окремого мотопіхотного батальйону та поставлено на всі види забезпечення.

Військова частина ПП НОМЕР_2 підпорядкована військовій частині ПП НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини ПП НОМЕР_2 від 05 лютого 2016 року № 78 ОСОБА_3 прийняв автомобільну техніку на зберігання в автомобільний парк військової частини ПП НОМЕР_1 від старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

По факту приймання були складені відповідні акти прийому-передачі.

Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_1 від 04 травня 2016 року № 1232, у зазначеному військовому формуванні було призначено службове розслідування.

За його результатами встановлено, що: на автомобілі КАМАЗ-45143 (03-18И5, шасі НОМЕР_3 ) відсутнє запасне колесо; на автомобілі ГАЗ-66 (90-21Е9, шасі НОМЕР_4 ) відсутній паливний бак; на автомобілі ГАЗ-66 (90-22Е9) відсутнє правого дзеркала заднього виду; на автомобілі IVANA07A1-10 (03-15И5) пошкоджено кузов; відсутні 2-х АКБ 6СТ-190 та 2-х АКБ 6СТ-90.

Як убачається з довідки-розрахунку вартості автомобільного майна в/ч ПП В1428 від 14 червня 2016 року, сумарна вартість вказаного майна складає 17'408,83 грн.

Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_2 від 31 липня 2016 року № 179, відповідача звільнено з військової служби в запас за пунктом 1 підпункту «є» (у зв`язку із вислугою вставлених строків військової служби, осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на основний період) та притягнуто його до повної (а фактично до підвищеної) матеріальної відповідальності на суму 52'226,49 грн. Тобто у трикратному розмірі від розміру заподіяної шкоди.

Відповідно до пункту 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут), командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Відповідно до пункту 112 Статуту командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту).

Отже відповідач, будучи командиром 3-ї мотопіхотної роти військової частини ПП НОМЕР_2 , був зобов`язаний забезпечити збереження ввіреної йому техніки у належному стані та комплектації, чого не здійснив, допустивши втрату частини її комплектуючих.

Статтею 22 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243 від 23 червня 1995 року (далі Положення), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Згідно з пунктом 2 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати.

Відповідно до пункту 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», № 880 від 02 листопада 1995 року, у трикратному розмірі відшкодовується шкода, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою агрегатів, запасних частин, інструментів і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування і до апаратури.

На підставі вказаних правових норм суд приходить до переконання, що заподіяна відповідачем шкода підлягає відшкодуванню у трикратному розмірі.

Посилання представника відповідача на пункт 10 Положення, яким визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, суд до уваги не бере, оскільки дана норма права не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Водночас, абзацом 4 пункту 16 Положення визначено, що суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

Окрім цього, частиною 4 ст. 1193 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Доказів того, що заподіяна відповідачем шкода, стала наслідком його злочинних дій, вчинених в особистих корисливих цілях не надано, а тому суд вважає, що такі обставини відсутні.

З огляду на обставини, за яких була заподіяна шкода (службове розслідування стосувалось і особи, котра передавала ОСОБА_1 техніку), ступінь вини та матеріальний стан ОСОБА_1 , його особу (з 01 по 31 липня 2016 року він брав участь в АТО), суд вважає, що суму стягнень за втрачене ним майно слід зменшити до розміру його місячного грошового забезпечення.

Таке забезпечення складало 11'004 грн., що підтверджується довідкою, виданою за підписами т.в.о. командира військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_4 та помічника командира бригади з фінансово-економічної роботи -начальника служби ОСОБА_5 .

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не є матеріально-відповідальною особою, а тому заподіяну шкоду відшкодовувати не повинен суд до уваги не бере, оскільки коли мова іде про військовослужбовця Збройних Сил України, то його загальні обов`язки, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом.

Проаналізованими вище нормами Статуту (пункт 112) встановлено обов`язок для командирів забезпечувати збереження переданої їм техніки, що саме по собі говорить про їх відповідальність за надане їм майно.

Необґрунтованими є і посилання представника відповідача на проведення службового розслідування не компетентною особою. Таких обставин судом не встановлено.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в користь військової частини ПП НОМЕР_1 слід стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону (місце перебування: вул. Текстильна, 6, м. Тернопіль), який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (місцезнаходження: проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00034022) військової частини польова пошта НОМЕР_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26614633) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) про стягнення майнової шкоди задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_1 в користь військової частини польова пошта НОМЕР_5 кошти в розмірі 11'004 (одинадцять тисяч чотири) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь військової частини польова пошта НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 1'600 (одна тисяча шістсот) грн.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України.
Дата складення повного судового рішення 28 серпня 2018 року.
Головуючий суддяЛ. М. Сливка