АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/3616/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиці І.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Криворізька місцева прокуратура №3

Прокуратура Дніпропетровської області,

начальник Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області,

Державна казначейська служба України,

треті особи - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини,

Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Євтушенко О.І. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, до держави в особі Криворізької місцевої прокуратури №3, Прокуратури Дніпропетровської області, начальника Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Романова Віталія Адольфовича, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору- Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини через Міністерство юстиції України, про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями, пов'язаними з порушенням прав людини, його катуванням.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що відносно нього в провадженні суду перебувала кримінальна справа, яка на його думку, є сфабрикованою. Він не отримував повістки про виклик до суду, в справі йому не призначено захисника. Посилаючись, що після заміни прокурора, державне обвинувачення в кримінальній справі відносно нього підтримує прокурор Чеботова Т.В., яка незаконно оголосила його в розшук. Співробітниками поліції 21 березня 2016 року він був затриманий в інституті, застосувавши насилля, його доставили в кайданках до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу судді Мхітаряна С.С. Вважає, що він був підданий катуванню, що підтверджується наданими фотознімками. Вважає, що діями працівників поліції, які прилюдно ввірвалися в приміщення Донецького юридичного інституту під час складання ним іспитів, схватили його, викручували руки та били об стіл, спричиняли йому біль, після чого наділи на нього кайданки та силоміць вкинули до салону автомобіля, де топтали ногами, чим завдали йому моральної шкоди (психологічне катування). На його прохання зупинити протиправні дії, працівники поліції не реагували.

В залі судового засідання вказані працівники поліції утримували його дві години, поки не з'явився прокурор Сеїн Ю.В., адвокат Горін О.О. та суддя Мхітарян С.С. Вважає, що в той час він знаходився в безпорадному стані, його одяг був обтоптаний працівниками поліції та не мав ґудзиків, які були відірвані останніми, руки затекли від кайданків, а також він мав інші незручності у зв'язку з своїм станом здоров'я. За розпорядженням судді Мхітаряна С.С. йому зняли кайданки. На його прохання викликати бригаду швидкої медичної допомоги, оскільки кайданками були порізані його руки, ніхто не відреагував. Вважає, що вказаними діями працівників поліції йому завдано моральної шкоди, після уточнення позовних вимог у жовтні 2016 року просив суд стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 532 788,64 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, неповним дослідженням матеріалів справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Зокрема позивач зазначає, що тривалий розгляд даної справи продовж 15 місяців є порушенням його прав, передбачених ст.6 Конвенції, стосовно розгляду справи продовж розумного строку. Вважає, що суд помилково надав оцінку його діям в рамках кримінального провадження, визнавши їх незаконними, які не стосується заявлених вимог. Судом прийнято до матеріалів справи ухвалу про оголошення йому розшук, що на його думку, є неналежний доказ, здобутий незаконним шляхом, який суд поклав в мотивування оскаржуваного рішення.

Вважає, що судом не враховано доведення ним позовних вимог стосовного його катування та поводження, яке принижує честь та гідність. Судом не застосовано до спірних правовідносин положення Конституції України, на підставі якої заявлено позовні вимоги, а застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють ОРД, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», який не підлягає застосуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та представників відповідачів в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Справа перебуває на розгляді в апеляційному суді з листопада 2017 року. За клопотанням позивача розгляд справи вже відкладався з 19 червня на 04 вересня 2018 року. Для недопущення тривалості розгляду справи, а також за відсутності доказів поважності причин не прибуття позивача в судове засідання, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження (Справа 1-9/110408) по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст. 189 КК України, що перебуває на розгляді в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу прийнято ухвалу від 11.03.2016 року.

Відповідно до змісту ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.03.2016 року зупинено провадження в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст. 189 КК України до його розшуку. Оголошено розшук підсудного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривого Рогу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1. Після затримання надано вказівку доставити його в Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу. Виконання постанови доручено начальнику Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області (а.с.96).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності заявлених позовних вимог, оскільки доказів незаконного затримання, приводу, факту катування та неналежного поводження позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення ч.1 ст.4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги позивача стосовно прийняття до уваги судом ухвали про оголошення розшук позивачу ОСОБА_1, в рамках кримінального провадження. Оскільки, позивачем заявлено позовні вимоги щодо неправомірності дій працівників правоохоронних органів, дослідження їх дій, та правова підстава їх вчинення входять в коло доведення, тому досліджені судом докази, на думку колегії суддів є прийнятними, такими, що стосуються предмету доведення в рамках заявлених позовних вимог.

Відповідно до змісту ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2016 року зупинено провадження в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст. 189 КК України до його розшуку. Оголошено розшук підсудного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривого Рогу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1. Після затримання надано вказівку доставити його в Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу. Виконання постанови доручено начальнику Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області (а.с.96).

Саме на виконання постановленої ухвали суду, працівниками правоохоронних органів позивача ОСОБА_1 було затримано та примусово доставлено в суд для розгляду справи за його обвинуваченням.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що працівники поліції при тимчасовому затриманні позивача та негайному доставленні його до суду, діяли в рамках наданих їм повноважень на виконання процесуального рішення уповноваженого суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів, в розумінні положення ст.77,78,80 ЦПК України, які б доводили факт порушення права ОСОБА_1 на недоторканність.

Положення ст.3 Конвенції забороняє катування та нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання. Для того, або жорстоке поводження становило порушення ст.3 Конвенції, воно повинно досягнути мінімального рівня жорстокості. Практика суду відокремила три види поводження, заборонені ст.3 Конвенції, а саме: таке поводження чи покарання, що принижує гідність; нелюдське поводження чи покарання; та катування.

При звернені до суду із позовними вимогами та в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилався, що до нього було застосовано нелюдське поводження, катування та просив суд встановити факт порушення його прав та факт катування.

Європейський Суд у своїй практиці ще у 1978 році визначив поняття катування як «умисне нелюдське поводження, яке спричиняє дуже тяжке та болісне страждання». З огляду на те, що для кваліфікації поводження з особою як катування, необхідно встановити такі ознаки поводження, як умисність, наявність мети та особливий ступінь жорстокості, тягар її доказування покладається на заявника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, що у відношенні позивача було застосовано катування. З наданих позивачем фотознімків, що містяться в матеріалах справи, не встановлено нелюдське поводження із ним. Фотознімки містять докази застосування до позивача ОСОБА_1 спеціальних засобів поліцейського примусу - кайданки, їх застосування регламентовано положеннями ст. ст. 42, 43, 44, 45, 46 Закону України "Про Національну поліцію".

З огляду на пояснення свідків, зокрема ОСОБА_5, що був допитаний в суді першої інстанції, який пояснив, що позивач ухилявся від виконання ухвали суду про оголошення розшуку, відмовлявся їхати із співробітниками поліції після того, як вони ознайомили його із ухвалою про розшук, на виконання якої приїхали до учбового закладу, та пред'явили свої посвідчення у присутності керівника закладу. Тому, працівниками поліції вимушено застосовано спеціальні засоби, через опір позивача у виконанні судового рішення про затримання та доставлення до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ( а.с.140).

Терміном катування не охоплюється біль чи страждання, що виникають суто як наслідок застосування законних санкцій і є їх невід'ємним складником чи неминуче супроводжують їх. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що дії працівників поліції у застосуванні спеціальних засобів та примусове доставлення позивача до суду в межах виконання судового рішення про розшук, не були спрямовані на завдання позивачу умисних дій, що принижують честь, гідність, катування, порушення права про недоторканість, а є лише наслідком вчинення позивачем опору вимогам поліції про виконання судового рішення, що виникли суто як наслідок застосування законних санкцій при доставленні затриманого.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність доказів факту катування позивача. Позивачем не надано жодних доказів нелюдського поводження. Посилання позивача про поміщення його на підлогу транспортного засобу спростовується наданими ним фотознімками, з якого видно, що позивач перебуває на задньому сидінні автомобіля, в якому його доставлено в суд. Інші фотознімки містять лише відомості про момент застосування поліцейськими спеціальних засобів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення ст.3 Конвенцій, оскільки доказів, щодо поводження чи покарання, що принижує гідність, нелюдське поводження та ( або) катування не надано.

Також не може погодитися колегія суддів і з доводами позивача стосовно не застосування до спірних правовідносин положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють ОРД, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

Положеннями ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, є спеціальними, оскільки характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Якщо на врегулювання одних суспільних відносин претендують загальна і спеціальна норми. Загальна норма врегульовує суспільні відносини в цілому, спеціальна норма встановлює певні особливості порівняно з загальною, тобто врегульовує вужче коло суспільних відносин.

Норми вищезазначеного закону є спеціальними, по відношенню до загальних Конституційних норм та норм ст.23 ЦК України, тому підлягають застосуванню до врегулювання даних правовідносин, а доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на законодавстві .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із цим, згідно положення ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції- залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: