Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 525/924/16-ц

провадження № 61-43151ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року у складі судді Ячало Ю. І. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та двох земельних ділянок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя та реально розподілити вказане майно.

В обґрунтування позову зазначає, що будинок та земельні ділянки придбанні за час перебування сторін у шлюбі, однак після розірвання шлюбу, він з відповідачем не може знайти компромісу щодо його проживання у спільному будинковолодінні, яке відповідач має на меті продати.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання житлового будинку, земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0, 00346 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходиться за вищезазначеною адресою її особистою приватною власністю. В обґрунтування позову вказала, що майно, яке є предметом спору, придбано за її особисті кошти, які вона отримала після розлучення та реалізації майна від колишнього чоловіка ОСОБА_7

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 43/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 57/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Поділено в натурі між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_4 у житловому будинку літ. «А-1» приміщення: частина коридору 1-2 площею 1,4 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 8,0 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 14,1 кв. м, загальна площа складає 23,5 кв. м, по іншим будівлям та спорудам: сарай літ «Б», який позначено на плані варіанту № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 49, виконаної 20 жовтня 2017 року судовим експертом Авдєєвою Н. М., позначеної на плані червоним кольором.

Виділено у власність ОСОБА_5 в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: частина коридору 1-2 площею 3,7 кв. м, житлова кімната 1-5 площею 11,7 кв. м, передпокій 1-6 площею 11,6 кв. м, загальна площа складає 27,0 кв. м, добудова Літ. «а», що складається з кухні 1-1 площею 11,5 кв. м, ганок, який позначено на плані варіанту № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 49, виконаної 20 жовтня 2017 року судовим експертом Авдєєвою Н.М., позначеної на плані синім кольором.

З метою виконання розподілу ухвалено здійснити такі переобладнання в житловому будинку: 1)закласти дверний отвір із кімнати 1-3 площею 8,0 кв. м у коридор 1-2 площею 5,1 кв. м; 2) улаштувати перегородку в коридорі 1-2 площею 5,1 кв. м, розділивши це приміщення на два площею 3,7 кв. м та 1,4 кв. м; 3) розібрати дверний отвір із частиною перегородки між частиною коридору 1-2 площею 1,4 кв. м та кімнатою 1-4 площею 14,1 кв. м. Об'єднане приміщення використовувати як житлову кімнату; 4) кімнату 1-3 площею 8,0 кв. м використовувати як кухню; 5) до частини, що виділяється першому співвласнику добудувати тамбур; 6) обладнати виділені частини будинку самостійним опаленням та електропостачанням; 7) провести реконструкцію системи газопостачання та водопостачання з встановленням лічильників у межах виділених частин, залишивши підземну частину мережі в спільному користуванні; 8) розділити приміщення горища згідно з варіантом розподілу будинку з улаштуванням другого виходу, без улаштування перегородки.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості часток житлового будинку з господарськими будівлями в сумі 10 800,00 грн.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 ідеальній частці на наступне майно подружжя без його реального поділу: на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 0,15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 ідеальній частці на наступне майно подружжя без його реального поділу: на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0346 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заборону щодо відчуження на житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка накладена відповідно до ухвали суду від 06 вересня 2016 року, після набрання рішенням законної сили, скасовано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що спірні житловий будинок та дві земельні ділянки є спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки придбані під час їхнього перебування у шлюбі та за спільні кошти.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог про визнання майна особистою приватною власністю, суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У серпні 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав касаційну скаргу на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити. У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди не надали належної оцінки тому, що спірний будинок із господарськими будівлями є приватною власністю ОСОБА_5, оскільки на його придбання вона витратила кошти, отримані від її колишнього чоловіка під розписку, тобто суди, дійшовши висновку про набуття сторонами спірного майна у період шлюбу, не встановили джерело його набуття.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, його особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норми статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судами встановлено, що зміст договорів купівлі-продажу спірних будинковолодіння та земельних ділянок від 17 січня 2012 року, які підписані особисто ОСОБА_5 не містять жодних відомостей про те, що зазначене майно придбано за її особисті кошти чи з іншою метою, тобто не в інтересах сім'ї. Крім того, до вказаних договорів додана заява ОСОБА_4 від 17 січня 2012 року про те, що він надає дозвіл на підписання цих договорів, які укладаються його дружиною ОСОБА_5 в інтересах сім'ї.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 не доведено, що спірне майно придбано за її особисті кошти.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі наданих сторонами доказах, дійшли обґрунтованого висновку, що спірне майно є спільною власністю подружжя, оскільки придбане під час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти, доказів на спростування цього ОСОБА_5 не надано.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів і касаційна скарга є необґрунтованою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик