Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/8978/16-ц
Провадження № 2/644/130/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Саркісян О.А.,

при секретарі - Зоріній Н.В.

з участю відповідача- ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, та просила стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя у розмірі 41550 грн.

Свій позов обгрунтовує тим, що 20.04.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану РС ХМУЮ, актовий запис № 109. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі ними було набуте спільне майно: бетономішалка «Werner», вартістю 3000 грн., бензопила «Урал» , вартістю 900 грн., монітор Philips, вартістю 2500 грн., обігрівач «Атлант», вартістю 900 грн., принтер «Kenon» МС 250, вартістю 400 грн., пластикові вікна, вартістю 4500 грн., які вмонтовані в будинок, де на даний час проживає відповідач, пилосос, вартістю 600 грн., праска, вартістю 300 грн., на загальну суму 13100 грн. Крім того, позивач зазначила, що на ім'я відповідача було покладено на депозитний рахунок в ПАТ «Платинум банк» грошові кошти у розмірі 30000 грн., які складаються з коштів, які вона отримувала від держави на утримання дитини та з грошей, які їй надсилали батьки. За спільною згодою зазначені кошти призначались для дитини і були вкладені на депозитний рахунок на ім'я відповідача. Також, в будинку, я якому проживає відповідач був виконаний ремонт вартістю 40000 грн. Загальна сума майна складає 83100 грн. Відповідач відмовляється вирішити питання щодо поділу майна мирним шляхом, тому позивач вимушена звернутися до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В подальшому позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила проводити розгляд справи через свого представника.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту придбання спірного майна та його вартості, не можливо здійснити його оцінку на момент розгляду справи, а також встановити ким та коли воно було придбано. Щодо відкриття депозитного рахунку в ПАТ «Платинум банк» відповідач зазначив, що ще до укладення шлюбу з позивачем, він отримав у особисту власність грошові кошти на загальну суму 238570 грн., які отримав на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2010 року житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 27000 доларів США та відповідно до договору купівлі-продажу від 13.05.2011 року ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 25000 грн. Вказані грошові кошти були частково використані ним, в тому числі для здійснення ремонту в житловому будинку за адресою АДРЕСА_3, який також є його особистою приватною власністю ще до укладення шлюбу з позивачем. Вважає, що оскільки ці грошові кошти не є доходом подружжя, а є його особистою власністю, вони не підлягають поділу в незалежності від того, яким чином він ними розпорядився. Також позивач не надала доказів на підтвердження вартості ремонтних робіт в житловому будинку на суму 40000 грн. Вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2012 року.(а.с. 6)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 20.04.2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану РС ХМУЮ, актовий запис № 109, був розірваний. Рішення набрало законної сили 25.04.2017 року.

З вказаного рішення вбачається, що сім'я сторін фактично розірвана з липня 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015р. № 6-38цс15), належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Як зазначила у позовній заяві позивач, під час перебування у шлюбі ними було придбано майно, а саме: бетономішалка «Werner», бензопила «Урал», монітор Philips, обігрівач «Атлант», принтер «Kenon» МС 250, пилосос, праска, а також пластикові вікна, які вмонтовані в будинок, де на даний час проживає відповідач, на загальну суму 13100 грн.

Однак, позивачем не надано належних доказів про те, що вказане майно було придбано сторонами в період шлюбу, не доведена його вартість, джерело їх придбання, тому суд не має правових підстав для визнання цього майна об'єктом розподілу сумісного майна подружжя.

Крім того, слід звернути увагу, що позивач у позовній заяві зазначила, що монітор Philips, обігрівач «Атлант», принтер «Kenon» МС 250 знаходяться у неї.

Також позивач зазначила, що в період шлюбу на ім'я відповідача ними був відкритий депозитний рахунок в ПАТ «Платинум банк» на суму 30000 грн, який також є спільною сумісною власністю.

Крім того, в будинку, де мешкає відповідач ними під час шлюбу був зроблений ремонт на суму 40000 грн., які також є спільною сумісною власністю.

Відповідачем оспорюється факт, що зазначені кошти є спільною сумісною власністю, зазначає, що ці кошти є його особистою приватною власністю, які він мав ще до шлюбу з позивачем, отже не підлягають поділу.

На підтвердження своїх доводів надав копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.2010 року, посвідченого Гавриловою С.А. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстраційний номер № 3608, з якого вбачається, що ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_6 належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Продаж вчинено на суму 213570 грн. (а.с.48)

З заяви на видачу готівки № TR.24359.25.126 від 16.05.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 звертався до АТ «Фінростбанк» про повернення йому вкладу згідно договору №354 від 16.05.2012 року у розмірі 55000 грн. (а.с.83)

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач на момент укладення шлюбу з позивачем (20.04.2012 року) мав особисті грошові кошти, та мав можливість розпоряджатися ними на власний розсуд, зокрема, відкрити депозитний рахунок, та зробити ремонт у житловому будинку, тощо.

ПАТ «Платинум Банк» на ухвалу суду надало інформацію про рахунку, який належить ОСОБА_3, а саме: НОМЕР_2, залишок коштів станом на 26.04.2017 року складає 30000 грн. Депозитний договір № 00520638 від 12.12.2016 року було відкрито строком а 367 днів. (а.с.66)

Згідно листа ПАТ «Платинум Банк» № 10/9-БТ-Л від 08.02.2018 року, наданого на підставі ухвали суду від 10.01.2018 року, вбачається, що в період з 20.04.2012 року по 01.06.2016 року в ПАТ «ПтБ» на ім'я ОСОБА_3 відкриті депозитні рахунки: НОМЕР_3 на період з 31.10.2014 року по 02.11.2015 року на суму 30000 грн. Рахунок закритий 03.11.2015 року. НОМЕР_4 на період з 02.11.2015 року по 09.11.2016 року на суму 30000 грн. Рахунок закритий 10.11.2016 року.

Зі справки №140 від 11.07.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 працює на ВАТ «Бікорм» з 21.04.2015 року охоронцем, на підставі наказу №22-к від 21.04.2015 року. (а.с.104)

Твердженнями позивача, про те, що кошти, які вони поклали на депозитний рахунок в ПАТ «Платинум банк» складаються з коштів, отриманих від її батьків, а також соціальної допомоги від держави на утримання дитини, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки з квитанцій, які надала позивач не можливо встановити від кого та хто саме отримував ці кошти, так само як і то на які цілі вони були використані. З листа Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» вбачається, що за повідомленням Інформаційно-розрахункової дирекції за період з 01.08.2015 року по 31.08.2016 року на ім'я ОСОБА_2 значаться перекази, які були виплачені особисто їй 18.08.2015 року в сумі 3000 грн., 18.08.2015 року в сумі 2000 грн. (а.с.15)

Відповідно до п.3 ч.1 ст 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-801цс16 від 07.09.2016 року належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме що спірне майно придбано подружжям під час шлюбу, придбано за спільні кошти або за результатами спільної праці подружжя, джерело їх придбання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обгрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст. 368, 372, 365 ЦК України, ст.ст. 57, 60,61, 68, 70,71 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (адреса реєстрації АДРЕСА_3) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) про розподіл сумісного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Апеляційному суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.09.2018 року.

Суддя О.А.Саркісян