Справа № 369/2163/18 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3196/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 05.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Сушко Л.П., Журби С.О., Кашперської Т.Ц., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року у складі судді Пінкевич Н.С. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_5 не виконує належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором №б/н від 06 лютого 2014 року, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість.

Тому, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 116217,99 грн., яка включає в себе 8893,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 107324,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн..

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 13303,36 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8893,15 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом 4410,21 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 201,75 грн.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції змінити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, і скасувати його в частині відмови у стягненні заборгованості з частини процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши вимоги у цій частині у повному обсязі. Вважає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, і не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Вважає, що суд дійшов хибного висновку встановивши, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною договору.

Відповідач ОСОБА_5 відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що між позивачем - банком і відповідачем було укладено кредитний договір. ОСОБА_5 не виконує належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором №б/н від 06 лютого 2014 року, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість. Тому, заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню.

Вирішуючи даний спір, і частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати їх в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві-анкеті про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено досягнення між сторонами згоди, щодо розміру відсотків за користування кредитом, пенею, комісією та штрафом, тому банк не мав права зараховувати внесені відповідачем кошти в рахунок погашення зазначених платежів. Разом з тим, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому, суд першої інстанції керувався правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 06 лютого 2014 року ОСОБА_5 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.11,11-зворот).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_5 ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис в заяві (а.с.11 - зворот).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що матеріалах цивільної справи відсутні докази отримання відповідачем кредитної картки та отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові. Суд першої інстанції в порушення зазначеної норми матеріального права не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитної карти та отримання коштів в кредит по ній та прийшов до помилкового висновку про стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

З урахуванням викладеного колегія судів вважає, що матеріальне право позивача не було порушено відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року скасувати повністю, і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «05» вересня 2018 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіС.О. Журба
Т.Ц. Кашперська