Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 360/1558/15-ц

провадження № 61-5472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

представники позивача: Луценко Юрій Володимирович, Гайдай Тетяна Вікторівна, Ярмош ВалентинаАндріївна, Куц Андрій Павлович, Куришко Катерина Володимирівна,

відповідач - ОСОБА_8,

представник відповідача - ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 рокуу складі судді Унятицького Д. Є. та рішення Апеляційного суду Київської області

від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2006 року між банком та

ОСОБА_8 було укладено кредитний договір № 16, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 07 квітня 2026 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_8 своїх кредитних зобов'язань, станом на 06 липня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі

23 456,64 доларів США, що за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) станом на 08 червня 2015 року еквівалентно 493 194,77 грн та 54 872,02 грн, всього 548 066,79 грн.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту в розмірі 548 066,79 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року позов ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 16 від 07 квітня 2006 року у розмірі 548 066,79 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, на підставі статей 1050, 1054 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 16 від 07 квітня 2006 року у розмірі 23 456,64 доларів США, з яких 16 576,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 880,64 доларів США - прострочена заборгованість за процентами та

54 872,02 грн - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, погодившись із висновком суду щодо наявності підстав для стягнення з боржника заборгованості за кредитом та загальною сумою боргу, не погодився із висновком в частині стягнення всієї суми боргу у національній валюті - гривні, оскільки позивач заявляв вимоги щодо стягнення боргу в іноземній валюті.

17 жовтня 2016 рокуОСОБА_8 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи та неправильно встановлено фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 07 квітня 2006 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 16, згідно з умовами якого ОСОБА_8 отримала грошові кошти у іноземній валюті - 25 000,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення до 07 квітня 2026 року.

17 листопада 2008 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до вказаного кредитного договору, відповідно до умов якого збільшено відсотки за користування кредитними коштами з 14 % річних до 16,5 % річних.

Пунктом 2.3 вказаного кредитного договору передбачено, що повернення кредиту буде здійснюватись у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок щомісяця, до 10 числа, починаючи з 10 травня 2006 року, в сумі не меншій ніж 104,00 доларів США.

Згідно з пунктом 2.4.4 кредитного договору фактично розраховані проценти за період з 10 числа попереднього місяця по 09 число поточного місяця, позичальник перераховує на рахунок щомісячно в доларах США, не пізніше 10 числа поточного місяця, починаючи з 10 травня 2006 року.

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту, сплати процентів, визначених договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної у

п. 1.1.3 цього договору, за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 97.5 кредитного договору сторонами погоджено, що даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов'язань.

Також, встановлено, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_8 свого зобов'язання, станом на 06 липня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі 23 456,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 червня 2015 року становить 493 194,77 грн та 54 872,02 грн.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення про виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, правильно погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності передбачених статтями 526, 611, 1050, 1054 ЦК Українипідстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки, як встановив суд, ОСОБА_8 не виконано належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості, однак обґрунтовано задовольнив позов частково, визначивши суму кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача у іноземній валюті, враховуючи заявлені позовні вимоги та положення статті 533 ЦК України.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило