Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 1018/3822/12

провадження № 61-3027 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - прокурор Обухівського району Київської області;

відповідачі: Українська міська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22;

представники відповідачів: ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29;

третя особа - управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги: Української міської ради Обухівського району Київської області, представника ОСОБА_30 - ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_31 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 лютого 2015 року у складі судді Зінченка О. М.та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 квітня 2015 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Даценко Л. М., Білоконь О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2013 року прокурор Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_32, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_31, третя особа - управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява мотивована тим, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства прокуратурою Обухівського району Київської області виявлено факт порушення Українською міською радою Обухівського району Київської області вимог земельного законодавства при виділенні громадянам земельних ділянок. Посилався на те, що рішеннями Української міської ради від 12 серпня 2010 року було затверджено проекти землеустрою та передано у власність 18-ти громадянам, відповідачам у справі, земельні ділянки загальною площею 3,5696 га для будівництва і обслуговування будинку на території с. Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області. На підставі цього рішення міської ради відповідачам видано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки.

При цьому прокурор посилався на те, що передача у власність відповідачів земельних ділянок відбулася з порушенням пункту 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України 2001 року, оскільки надані відповідачам земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту (с. Плюти Обухівського району Київської області), які встановлені рішенням Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року, а, отже, міська рада не мала права ними розпоряджатися.

Також прокурор зазначав, що в подальшому ОСОБА_17 та ОСОБА_12 відчужили належні їм ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року відповідачам ОСОБА_21 і ОСОБА_31, а ОСОБА_11 і ОСОБА_14 відчужили належні їм земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 14 грудня 2012 року ОСОБА_30 Вважав, що оскільки земельні ділянки вибули із власності держави поза її волею, то вони мають бути витребувані із чужого незаконного володіння ОСОБА_21, ОСОБА_31 та ОСОБА_30 на підставі статей 387, 388 ЦК України.

У зв'язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд: визнати недійсним рішення Української міської ради Обухівського району Київської області від 12 серпня 2010 року про передачу у власність відповідачів земельних ділянок загальною площею 3,5696 га для будівництва і обслуговування будинку на території с. Плюти у межах Української міської ради Обухівського району Київської області; визнати недійсними видані відповідачам державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, скасувати їх державну реєстрацію, а також просив визнати за державою право власності на спірні земельні ділянки, загальною площею 3,5696 га, вартістю 2 503 616 грн 57 коп. у межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 2 жовтня 2014 року ОСОБА_30 залучено співвідповідачем у справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_33 залучено співвідповідачем у справі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 лютого 2015 року позов прокурора Обухівського району Київської області задоволено частково.

Скасовано рішення 59 сесії 5 скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 12 серпня 2010 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 3,5696 га у власність 18-ти громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області в частині відведення земельних ділянок громадянам: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_34, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_32, ОСОБА_33

Визнано недійсними: державний акт серії НОМЕР_2 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, вартістю 94 909 грн 52 коп., виданий на ім'я ОСОБА_20; державний акт серії НОМЕР_3 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_19; державний акт серії НОМЕР_4 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га, виданий на ім'я ОСОБА_18; державний акт серії НОМЕР_5 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_17; державний акт серії НОМЕР_6 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2231 га, вартістю 201 718 грн 36 коп., виданий на ім'я ОСОБА_16; державний акт серії НОМЕР_7 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2233 га, вартістю 201 899 грн 19 коп., виданий на ім'я ОСОБА_15; державний акт серії НОМЕР_8 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2232 га, вартістю 201 808 грн 77 коп., виданий на ім'я ОСОБА_14; державний акт серії НОМЕР_9 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_13; державний акт серії НОМЕР_10 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_12; державний акт серії НОМЕР_11 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_11; державний акт серії НОМЕР_12 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_10; державний акт серії НОМЕР_13 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_9; державний акт серії НОМЕР_14 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_8; державний акт серії НОМЕР_15 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2250 га, вартістю 213 546 грн 43 коп., виданий на ім'я ОСОБА_34; державний акт серії НОМЕР_16 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, виданий на ім'я ОСОБА_6; державний акт серії НОМЕР_17 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, вартістю 94 909 грн 52 коп., виданий на ім'я ОСОБА_5; державний акт серії НОМЕР_18 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, виданий на ім'я ОСОБА_32; державний акт серії НОМЕР_19 на земельну ділянку площею 0,10 га, виданий на ім'я ОСОБА_33

Скасовано державну реєстрацію земельних ділянок: кадастровий номер НОМЕР_20 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна № для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий номер НОМЕР_21 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна № для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнано за державою право власності на земельну ділянку загальною площею 3,3446 га, вартістю 2 503 616 грн 57 коп., розташовану у с. Плюти Обухівського району Київської області. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що виділені відповідачам земельні ділянки перебувають за межами с. Плюти в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, тому згідно з пунктом 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України розпорядником спірних ділянок є Обухівська районна державна адміністрація Київської області, що є підставою для скасування рішення міської ради і визнання недійсними державних актів про право приватної власності на спірні земельні ділянки.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 квітня 2015 року апеляційні скарги Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_11 відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 лютого 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що передані у власність відповідачів спірні земельні ділянки перебувають поза межами с. Плюти в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, а генеральний план населеного пункту відсутній. При цьому апеляційний суд послався на лист управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області від 4 вересня 2014 року, яким було надано викопіювання з технічної документації з нанесеними межами с. Плюти Обухівського району Київської області, які встановлені рішенням Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року. Тобто земельні ділянки розташовані поза межами с. Плюти Обухівського району Київської області.

Також суд зазначив, що посилання апеляційних скарг на практику Європейського суду з прав людини безпідставні, оскільки відповідачі набули прав власності на земельні ділянки незаконно, тому звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельних ділянок та повернення їх у власність держави.

У квітні 2016 рокуУкраїнська міська рада Обухівського району Київської області, представник ОСОБА_30 - ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_31 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові прокурора.

Касаційна скарга Української міської ради Обухівського району Київської області мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили без увагивисновки і мотиви Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 16 липня 2014 року, та в обґрунтування своєї позиції повторно посилаються на дані Держземагенства в Обухівському районі Київської області, які за висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при наявності рішення Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV «Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області» є недопустимим доказом меж населеного пункту. Також міська рада зазначала, що 23 липня 2010 року відділом Держкомзему у м. Українка Обухівського району було надано висновок №20-01/129 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 18-ти громадянам, яким погоджено передати у власність земельні ділянки загальною площею 3,5696 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території с. Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області за рахунок земель не наданих у власність або в користування в межах населених пунктів.

При цьому, апеляційний суд посилався на документи, які не містять належних доказів про місцезнаходження спірних земельних ділянок.

Крім того, міська рада зазначила, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить віддоведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Проте суди, задовольняючи частково позов прокурора та позбавляючи відповідачів права власності на набуте майно з огляду на наявність порушень при передачі земельних ділянок у власність з боку органу місцевого самоврядування, не врахували практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року про захист права власності) про те, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними рішень про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність.

Касаційна скарга ОСОБА_30, подана його представником - ОСОБА_27, мотивована тим, що межі с. Плюти Обухівського району Київської області було встановлено рішенням Київської обласної ради від 15 квітня 2005 № 254-23-ІV «Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області». З цього рішення слідує, що с. Плюти Обухівського району Київської області має загальну 394,0 га, а відведені земельні ділянки, на його думку, знаходяться в його межах.

Також зазначав, що суди першої та апеляційної інстанції не виконали вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналі справ від 16 липня 2014 року та не встановили меж населеного пункту і місця знаходження спірних земельних ділянок відповідно до рішення Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV «Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області».

При цьому посилався на те, що при придбанні земельних ділянок ним було дотримано всіх вимог чинного законодавства щодо правочинів з земельними ділянками, окрім того, за даними державних реєстрів земельні ділянки, які він придбав у ОСОБА_11 та ОСОБА_14, перебували в межах с. Плюти Обухівського району Київської області.

Також посилався на рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року про захист права власності.

Касаційна скарга ОСОБА_18, мотивована тим, що підчас нового судового розгляду по справі суди у порушення висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 16 липня 2014 року, межі с. Плюти Обухівського району Київської області не встановили, а документи, на які посилаються суди, протирічить один одному та не є, на його думку, допустимими доказам у справі.

Так, підставою для скасування рішення Української міської ради про виділення меж земельної ділянки з кадастровим номером № НОМЕР_22 та визнання за державою права власності на цю земельну ділянку, суди виходили з того що вона знаходиться за межами с. Плюти Обухівського району Київської області. При цьому суди посилалися на лист відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району від 30 листопада 2010 року № 23-04/984, лист управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області від 12 лютого 2013 року, відзив на позовну заяву наданого управлінням Держземагенства в Обухівському районі Київської області від 2 липня 2013 року, викопіювання з технічної документації з нанесеними межами с. Плюти Обухівського району Київської області, лист ДП «Київський науково-дослідний центр та проектний інститут землеустрою» від 4 вересня 2014 року, лист управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області від 29 жовтня 2014 року.

Проте в цих документах зазначено, що за межами с. Плюти знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами:НОМЕР_23, НОМЕР_24, їх загальна кількість складає 15-ть земельних ділянок, а не 18-ть земельних ділянок, як зазначено в судових рішеннях.

Більше того, в схемі розміщення земельної ділянки, наданої державним підприємством «Київський науково-дослідний центр та проектний інститут землеустрою» (а.с. 135 т. 6) також зазначено, що належна йому земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_22 знаходиться в межах с. Плюти Обухівського району Київської області.

Отже, на його думку, в матеріалах справи не має жодного доказу, який би вказував на знаходження належної йому земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_22 за межами с. Плюти Обухівського району Київської області.

Касаційна скарга ОСОБА_31, мотивована тим, що судом не було досліджено рішення Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-ІV, яким встановлено межі с. Плюти Обухівського району Київської області, не було досліджено генеральний план с. Плюти, не досліджувалось судами і питанняцільового призначення спірних земельних ділянок.

Зазначав, що йому належить земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_25 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а таке цільове призначення земельної ділянки можливо отримати лише в межах населеного пункту, присвоєння такого цільового призначення за межами населеного пункту не передбачено нормами чинного законодавства.

Також судами не взято до уваги, що з моменту придбання ним земельної ділянки у ОСОБА_12 він на спірній земельній ділянці побудував житловий будинок загальною площею 251,5 кв. м, на який 12 листопада 2013 року оформив право власності.

Також посилався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року та у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року про захист права власності.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 12 серпня 2010 року рішенням 59 сесії 5 скликання Української міської ради Обухівського району Київської області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 3,5696 га у власність 18-ти громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

На підставі вказаного рішення Української міської ради Обухівського району Київської області від 12 серпня 2010 року ОСОБА_33, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_34, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_17 отримали державні акти на право приватної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у яких зазначено, що земельні ділянки розташовані на території с. Плюти Обухівського району Київської області.

У подальшому ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року відчужив належну йому на підставі державного акту серії НОМЕР_5 земельну ділянку на користь ОСОБА_21

ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2011 року відчужив належну йому на підставі державного акту серії НОМЕР_26 земельну ділянку на користь ОСОБА_31

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 2 жовтня 2014 року ОСОБА_30 залучено співвідповідачем у справі.

У матеріалах справи наявна заява прокурора Обухівського району Київської області про уточнення позовних вимог, у якій зазначено, що 14 грудня 2012 року ОСОБА_30 придбав у ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_27 та у ОСОБА_14 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_28 (а.с. 7-10 т. 6) і просив визнати недійсними договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок, укладені ОСОБА_30 із ОСОБА_11 та ОСОБА_14

Зазначені обставини щодо відчуження земельних ділянок на користь ОСОБА_30 судами встановлені не були.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України (у редакції на час прийняття рішення міською радою від 12 серпня 2010 року) визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів. Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викупу) відповідно до цього Кодексу.

За положеннями частини другої статті 174 ЗК України, у редакції яка діяла на час прийняття рішення міською радою, рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

За змістом пункту 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень районних рад входило і входить прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою району в межах і в порядку, визначених законом.

До прийняття ЗК України 2001 року положеннями Земельного кодексу Української РСР 1970 року також встановлювалось що землі сільських населених пунктів, віднесених до перспективних для подальшого розвитку, відмежовуються від інших земель шляхом встановлення межі населених пунктів відповідно до проектів їх планування і забудови, які затверджуються виконавчими комітетами обласних Рад народних депутатів.

Землі сільських населених пунктів, не віднесених до перспективних, відмежовуються від інших земель у порядку внутрішньогосподарського землеустрою.

Отже, межі населеного пункту повинні встановлюватися та/або змінюватись рішенням відповідного компетентного органу або на підставі інших правових документів, виготовлених та/або прийнятих компетентними органами відповідно до законодавства, що діяло на час утворення населеного пункту та/або зміни його меж.

Крім того, статтею 46 Закону України «Про землеустрій» (у редакції на час прийняття рішення міською радою) передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і з міни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень. Порядок розробки проектів землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень установлюється законодавством України.

Відповідно до статті 176 ЗК України, чинній на час виникнення спірних правовідносин, межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.

Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України.

Проте чинними на сьогодні нормативно-правовими актами не затверджено форми та порядку видачі державних актів України на межі адміністративно-територіальних утворень.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції, яка була чинною на час прийняття міською радою рішення), визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Згідно із частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року № 1699-III «Про планування і забудову територій» (який був чинним на час прийняття міською радою рішення) сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (чинний на час прийняття міською радою рішення) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку що сільська, селищна, міська рада має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які віднесено до земель комунальної власності та у межах населеного пункту (села, селища, міста).

Межі населеного пункту встановлюються, змінюються відповідними компетентними органами у відповідності до положень земельного законодавства та законодавства про містобудівну діяльність, яке діяло на час утворення населеного пункту або зміни його меж.

Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натурі (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру (АС ДЗК), якщо межі населеного пункті не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту його розбудови та/або зміни меж.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року № 6-2686цс16.

Згідно з висновком відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району Київської області від 23 липня 2010 року спірні земельні ділянки загальною площею 3,5696 га знаходяться на території с. Плюти Обухівського району Київської області (а.с. 125 т. 1).

Відповідно до листа відділу Держкомзему у м. Українка Обухівського району Київської області від 30 листопада 2010 року № 23-04/984 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_29 та НОМЕР_30 згідно індексно-кадастрової карти ПК «Кадастровий офіс» розташовані в адміністративних межах Української міської ради за межами с. Плюти (а.с. 6 т. 1).

Також у матеріалах справи наявний лист державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 4 листопада 2014 року, яким дане підприємство надало схеми розміщення спірних ділянок із зображенням меж с. Плюти Обухівського району Київської області (а.с.157-158 т. 6).

Листом Держкомзему Обухівського району Київської області від 29 жовтня 2014 року надано викопіювання з програмного забезпечення ведення чергового кадастрового плану Обухівського району Київської області із нанесенням меж території с. Плюти Обухівського району Київської області та спірних земельних ділянок (а.с. 159-160 т. 6) та повідомлено, що в архіві управління відсутня належним чином завірена копія проекту щодо встановлення меж с. Плюти Обухівського району Київської області і тому управління не може надати копії каталогів координат земельних ділянок, оскільки невідомо чи відповідають вони оригіналу.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги, що земельна ділянка, належна ОСОБА_18, кадастровий номер НОМЕР_31, знаходиться в межах с. Плюти Обухівського району Київської області (а.с. 158-160 т. 6). Такому доказу суди на дали належної правової оцінки.

Крім того, у листі Держкомзему Обухівського району Київської області від 29 жовтня 2014 року зазначено, що в архіві управління відсутня належним чином завірена копія проекту щодо встановлення меж с. Плюти Обухівського району Київської області і тому управління не може надати копії каталогів координат земельних ділянок, оскільки невідомо чи відповідають вони оригіналу.

Враховуючи те, що матеріали справи містять суперечливі дані щодо розміщення спірних земельних ділянок, судову експертизу землевпорядної документації щодо встановлення (зміни) межс. Плюти Обухівського району Київської області згідно з рішенням Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV та розміщення спірних земельних ділянок проведено не було, відтак прокурор не надав, а судом не здобуто належних і допустимих доказів щодо меж с. Плюти Обухівського району Київської області та розміщення спірних земельних ділянок.

Відповідно до частини четвертої статті 338 ЦПК України у редакції на час ухвалення судових рішень висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Проте суди висновки касаційного суду про необхідність встановлення меж с. Плюти Обухівського району Київської області і місця знаходження спірних земельних ділянок відповідно до рішення Київської обласної ради від 15 квітня 2005 року № 254-23-IV «Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області» не виконали.

Таким чином, суди у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року вищевказаних положень закону та обставин справи не врахували, доводів відповідачів не перевірили та прийшли до передчасного висновку про задоволення позову прокурора. При цьому апеляційний суд, викладаючи обставини справи та резолютивну частину рішення суду першої інстанції навів обставини, які не відповідають змісту позовної заяви прокурора (зокрема, зазначені апеляційним судом кадастрові номери земельних ділянок) та тексту резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При новому розгляді справи суду також слід звернути увагу на прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення у справі «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року.

Відповідно до пункту першого та третього частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Української міської ради Обухівського району Київської області, представника ОСОБА_30 - ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_31 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк