Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 707/2712/14-ц

провадження № 61-33005св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Черкаський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 30 травня

2017 року, у складі судді Морозова В. В., та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, у складі колегії суддів:

Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - Черкаський РВДВС ГТУЮ у Черкаській області).

У скарзі зазначав, що 12 січня 2016 року постановою державного виконавця Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа, виданого 30 січня 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості.

07 квітня 2017 року заявником було отримано лист від Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області, зі змісту якого йому стало відомо про передачу виконавчого провадження Соснівському відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області постановою державного виконавця Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області від 13 березня 2016 року.

Посилаючись на порушення державним виконавцем шестимісячного строку для проведення виконавчих дій, вчасного неповідомлення боржника про документи виконавчого провадження, а також на незаконність передачі виконавчого провадження за відсутності усіх його матеріалів, заявник обґрунтовував неправомірність постанови про передачу виконавчого провадження.

Виходячи з наведеного, заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови, а також дії стосовно неповідомлення боржника у встановлений законом строк про документи виконавчого провадження, постанову про передачу виконавчого провадження скасувати, визнати незаконною бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про завершення виконавчого провадження та зобов'язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого 12 січня 2016 року.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 30 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області в частині несвоєчасного доведення до відома боржника про прийняття постанови про передачу виконавчого провадження

від 13 березня 2017 року. У решті вимог скаргу залишено без задоволення.

Ухвала місцевого суду, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована відсутністю законодавчо закріпленого обов'язку державного виконавця приймати рішення про закінчення виконавчого провадження, незалежно від стадії, на якій перебувало виконавче провадження. Обставини, які б свідчили про наявність порушень законодавства в діях державного виконавця при винесенні ним постанови про передачу виконавчого провадження, відсутні. Водночас, судом встановлено порушення прав скаржника діями державного виконавця в частині вчасного доведення до його відома документів виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що копія постанови про передачу виконавчого провадження

від 13 березня 2017 року надійшла на поштове відділення лише 03 квітня 2017 року.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі ухвали судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на незаконність постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження, а також здійснення ним дій поза межами встановленого шестимісячного строку, сплив якого є підставою для завершення виконавчого провадження.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із установлених судом обставин справи вбачається, що на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат був виданий виконавчий лист від 30 січня 2015 року.

На підставі заяви стягувача 12 січня 2016 року було відкрито виконавче провадження на виконання вищевказаного виконавчого листа.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 20 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За положеннями частини другої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Установлено, що після з'ясування того, що місце роботи боржника знаходиться на території, підпорядкованій Соснівському відділу ДВС м. Черкаси, державним виконавцем Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області було прийнято рішення про передачу виконавчого провадження.

20 квітня 2017 року Соснівський відділ ДВС м. Черкаси повернув виконавче провадження, посилаючись на положення частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній після 05 жовтня 2016 року), відповідно до якого виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Після отримання виконавчого провадження, державним виконавцем Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області 27 квітня 2017 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_4

Установлені судом обставини не свідчать про наявність порушень в діях державного виконавця при винесенні ним 13 березня 2017 року постанови про передачу виконавчого провадження, про що вірно зазначено місцевим судом, з висновками якого обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції.

Безпідставність доводів касаційної скарги пояснюється помилковим трактуванням заявником на власний розсуд положень законодавства та невірним визначенням такої обставини, як закінчення строку проведення виконавчих дій (шість місяців), підставою для завершення виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення, закінчення якого пов'язується із закінченням виконавчого провадження, відповідно до пункту 6 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, не є шестимісячним строком, встановленим частиною другою статті 30 вказаного Закону для проведення державним виконавцем виконавчих дій.

При цьому невчинення державним виконавцем виконавчих дій впродовж шести місяців після відкриття виконавчого провадження може бути підставою для оскарження такої бездіяльності державного виконавця, та не вказує на автоматичне виникнення у державного виконавця обов'язку приймати рішення про закінчення виконавчого провадження.

Виходячи із наведеного, висновок місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4, в частині оскарження дій державного виконавця, пов'язаних з винесенням постанови про передачу виконавчого провадження, а також його бездіяльності щодо невинесення постанови про завершення виконавчого провадження, є правильним та таким, що зроблений у відповідності до законодавчих вимог.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 30 травня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська