Справа № 133/1192/16-ц
Провадження № 22-ц/801/64/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 рокуСправа № 133/1192/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2018 року, ухвалене суддею Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Сорокою Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання частково незаконними рішень виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області та визнання недійсним службового ордера.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3, у період з 1972 року по жовтень 2014 року, працював Козятинській дистанції електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця». У лютому 2016 року він звернувся до адміністрації і профкому Козятинської дистанції електропостачання з заявою, в якій просив прийняти спільне рішення про виділення йому та членам його сім'ї квартири АДРЕСА_1. У відповідь на подану заяву ОСОБА_3 було повідомлено про те, що рішенням виконкому Козятинської міської ради вказану квартиру закріплено як службову, а оскільки позивач в трудових відносинах із залізничним підприємством не перебуває, то не може претендувати на отримання службового житла. В свою чергу позивач не погоджується з вказаним рішенням про визнання вказаної квартири службовою, оскільки, на його думку, на момент прийняття такого рішення вказана квартира не могла вважатись вільним жилим приміщенням та відповідно бути віднесена до службового житла.

В подальшому виконком Козятинської міської ради видав службовий ордер на вказане житло, а саме квартиру АДРЕСА_1, працівнику виробничого підрозділу Козятинської дистанції електропостачання ОСОБА_4, однак на думку позивача ОСОБА_4 не мав права на отримання вказаного службового жилого приміщення, оскільки рішення підприємства чи організації залізничного транспорту загального користування про виділення ОСОБА_4 службового житлового приміщення не приймалось.

Враховуючи наведене ОСОБА_3 просив визнати незаконним рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області про закріплення спірної квартири, як службової та видачу службового ордеру на житло, а сам службовий ордер визнати недійсним.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що з 1972 року ОСОБА_3 працював в Козятинській дистанції електропостачання, а з 1987 року перебуває на квартирному обліку.

Наказом від 01 жовтня 2014 року №49/ОС ОСОБА_3 був звільнений за власним бажанням, в зв'язку з досягненням пенсійного віку.

У 1995 році ОСОБА_3 в порядку черговості отримав двокімнатну квартиру по місцю роботи за адресою АДРЕСА_2, на сім'ю у складі чотирьох чоловік.

13 жовтня 1995 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до Козятинської дистанції електропостачання, в якій вказав, що має право на перебування в пільговій черзі на квартирному обліку, як робітник який більше двадцяти років працював на виробництві.

Станом на 01 січня 2009 року ОСОБА_3 був єдиним у пільговій черзі, як ветеран праці, серед працівників, які перебувають на квартирному обліку для поліпшення житлових умов по Козятинській дистанції електропостачання, в той час як ОСОБА_4 перебував у загальній черзі.

Вказані обставини встановлені рішеннями Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року та Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України звільненні від доказування.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2014 року було визнано незаконним рішення адміністрації і профкому Козятинської дистанції електропостачання про заняття позивача з квартирного обліку. Зобов'язано Козятинську дистанцію електропостачання поновити ОСОБА_3 на квартирному обліку та у списку осіб, які мають право на першочергове отримання в Козятинській дистанції електропостачання.

Постановою спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Козятинської дистанції електропостачання по розподілу двокімнатної квартири від 01 березня 2011 року (т.1,а.с.13) вирішено виділити двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на склад сім'ї з двох чоловік, як такому що перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов та користується правом на позачергове отримання житла. В подальшому ОСОБА_4 було отримано ордер.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 31 липня 2015 року, яке набуло законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року, було визнано зокрема незаконним включення ОСОБА_4 разом із матір'ю в списки працівників, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом на першочергове/позачергове отримання житла. Визнано незаконними рішення про виділення відповідачу житлового приміщення та визнано недійсним ордер.

24 травня 2011 року начальник залізниці ОСОБА_7 звернувся з листом №Н-З/457 до голови Козятинської міської ради ОСОБА_8 про закріплення, у тому числі квартири АДРЕСА_1, як службової (т.1,а.с.225).

В обґрунтування такого звернення було надано Постанову керівництва і Дорпрофсожу ДТГО «Південно- Західна залізниця» від 24 травня 2011 року «Про розподіл житлової площі на 45 квартир в буд.№2 по вул. Перемоги в м. Козятин».

Відповідно до цієї постанови адміністрацією та Дорпрофсож з метою видачі ордерів Козятинською міською радою працівникам підрозділів залізниці по м. Козятин, які перебувають на квартирному обліку, а також враховуючи потребу в службовому житлі працівників провідних професій залізниці було вирішено провести розподіл житла, в тому числі службового, до переліку якого входила квартира відповідача ОСОБА_4

Пунктом 3 рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №246 від 06 червня 2011 року «Про розгляд квартирних питань громадян міста» (т.1,а.с.119-123) клопотання начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_7 №Н-З/457 від 24 травня 2011 року задоволено, а квартиру АДРЕСА_1 віднесено до службових, за відокремленим підрозділом Козятинської дирекції залізничних перевезень, тобто у відповідності до п.п.2,3 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР», затвердженої Постановою Ради міністрів УРСР від 04 лютого 1998 року №37.

Відповідно до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1998 року №37 та п.2 Положення №2 основними вимогами, як правильно зазначив суд першої інстанції, при наданні службового житла залізничнику є дві підстави: наявність трудових відносин і невелика відстань такого житла до основного місця роботи.

Суд першої інстанції встановив, що будинок АДРЕСА_1 розташований на відстані приблизно 1-1,5 км від підрозділу залізниці Козятинської дистанції електропостачання, яка є безпосередніми місцем роботи відповідача ОСОБА_4

01 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до профспілкового комітету та адміністрації Козятинської дистанції електропостачання з заявою (т.1,а.с.127) в якій просив прийняти рішення про виділення йому та членам його родини двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Зі спільної відповіді начальника Козятинської дистанції електропостачання та голови первинної профспілкової організації Козятинської дистанції електропостачання №65 від 27 квітня 2016 року (т.1,а.с.43) на адвокатський запит вбачається, що заява ОСОБА_3 від 01 лютого 2016 року про виділення йому квартири АДРЕСА_1 не розглядалось, оскільки вказану квартиру віднесено до службових, а оскільки ОСОБА_3 на дату подання заяви не перебував у трудових відносинах з підприємством залізничного транспорту, то відповідно не має права на отримання жилого службового приміщення.

30 листопада 2015 року заступник голови комісії з реорганізації в.о. начальника залізниці ОСОБА_9 звернувся з листом №Н-З/577 (т.1,а.с.46) до Козятинського міського голови ОСОБА_10, в якому зазначив, що а квартира АДРЕСА_1 має статус службової, проте помилкового була виділена працівнику залізниці ОСОБА_4 в порядку черговості. Просив прийняти рішення про виділення вказаної квартири ОСОБА_4 як службової.

Пунктами 3, 3.1 рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №41 від 25 лютого 2016 року «Про розгляд квартирних питань громадян міста» (т.1,а.с.116-118) визнано недійсним ордер на житло АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_4 відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року. Видано службовий ордер на житло АДРЕСА_1 працівнику виробничого підрозділу Козятинської дистанції електропостачання ОСОБА_4 на склад сім'ї з двох осіб, відповідно до клопотання заступника голови комісії з реорганізації в.о. начальника залізниці ОСОБА_9 від 30 листопада 2015 року №Н-З/577.

З наведеного вбачається, що рішення та ордер, які є предметом спору, були прийнято та видано Козятинською міською радою в межах її повноважень у відповідності до ст.19 Конституцією України та ст.ст.121, 122 ЖК УРСР та «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР», затвердженої Постановою Ради міністрів УРСР від 04 лютого 1998 року №37, тобто згідно діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції вертає увагу на ту обставину, що докази, які б підтверджували незаконність дій адміністрації або керівництва Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» (судове рішення або вирок суду) щодо вирішення питання про надання відповідачу ОСОБА_4 службового приміщення на час прийняття рішення та видачі ордеру ОСОБА_4 Козятинською міською радою позивач не надав.

Позов з цього питання ОСОБА_3 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» у даній справі не заявлявся, відповідно не оскаржувались дії, про які зазначено вище.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, щодо визнання незаконним п.3 рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №246 від 06 червня 2011 року «Про розгляд квартирних питань громадян міста» (т.1,а.с.119-123) про віднесення квартири АДРЕСА_1, як службової, позивач ОСОБА_3 вказав, що постановою спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Козятинської дистанції електропостачання по розподілу двокімнатної квартири від 01 березня 2011 року (т.1,а.с.13) вирішено виділити спірну квартиру ОСОБА_4, а тому на момент ухвалення рішення вказана квартира була зайнята та не могла бути віднесена до службових.

Ці доводи апеляційною інстанції до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЖК УРСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Згідно з п.4 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» (далі - Положення) затвердженої постановою №37 Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року, до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.

Постановою спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Козятинської дистанції електропостачання по розподілу двокімнатної квартири від 01 березня 2011 року (т.1,а.с.13), на яку посилається ОСОБА_3, було виділено двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на склад сім'ї з двох чоловік, як такому що перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов та користується правом на позачергове отримання житла.

З наведеного вбачається, що у вказаній постанові не зазначається номер квартири, яку було виділено ОСОБА_4, тобто відсутні будь-які індивідуально визначені ознаки, які характеризують об'єкт, а тому твердження позивача ОСОБА_3 про те, що на момент ухвалення рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №246 від 06 червня 2011 року «Про розгляд квартирних питань громадян міста» квартира АДРЕСА_1 була виділена, є хибним.

Квартира АДРЕСА_1 на момент виготовлення клопотання №Н-3/457 від 24 травня 2011 року та постанови адміністрації від 24 травня 2011 року №Н-2/252 мала стан вільного житла (не розподіленого ні в порядку черговості ні в порядку надання службового житла).

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Судова колегія також не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 на п.13.7 рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №246 від 06 червня 2011 року «Про розгляд квартирних питань громадян міста» (т.1,а.с.119-123) яким було видано ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, оскільки вказане рішення у цій частині було скасоване рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2015 року, а тому на момент видачі службового ордеру рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області №41 від 25 лютого 2016 року квартира АДРЕСА_1 була вільною.

Відповідно до п.3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.32 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37, службові жилі приміщення може бути надано працівникам підприємств та організацій залізничного транспорту загального користування на час їх перебування у трудових відносинах із зазначеними підприємствами та організаціями.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 на момент звернення, тобто 01 лютого 2016 року, з заявою до профспілкового комітету та адміністрації Козятинської дистанції електропостачання з заявою (т.1,а.с.127) про виділення йому квартири АДРЕСА_1, не міг претендувати на неї, оскільки вказана квартира була віднесена до службового житла, а ОСОБА_3 на той момент вже не перебував у трудових відносинах з власником житла.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вже зазначалося вище, позивач в трудових відносинах з ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 2014 року не перебуває. Обставин, які б підтверджували наявність порушеного права ОСОБА_3, в зв'язку з наданням службового житла відповідачу у 2016 році матеріали справи не містять і позивачем не наведено.

Отже, рішення суду першої інстанції було ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, по суті є правильним, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому до уваги не приймаються.

Відтак таке рішення скасуванню чи зміні не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2018 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало