Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 359/3759/15-ц

провадження № 61-13416св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_1,

відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області в складі суддів: Сліпченка О. І., Приходька К. П., Голуб С. А., від 18 липня 2017 року та касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в складі судді Журавського В. В. від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області в складі суддів: Сліпченка О. І., Сержанюка А. С., Журби С. О., від 15 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 серпня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №KIB0GF0083008Б, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63 750 дол. США. ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно до 26 серпня 2025 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 997,19 дол. США та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 1 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, відповідно до даного договору ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати щомісячну комісію у розмірі 0,40 % від суми наданого кредиту та у разі несвоєчасної сплати заборгованості за відсотками та комісією ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати пеню у розмірі 0,15 % від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору і у нього виник борг загальному розмірі 55 698,87 дол. США, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55 698,87 дол. США, а також судові витрати у розмірі 3 654 грн.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом.

В обґрунтування вимог зустрічного позову в останній редакції зазначав, що єдиним законним засобом платежу на території України є національна валюта - гривня. В кредитному договорі, додатковій угоді до нього, а також графіках погашення боргу розмір кредиту та щомісячних платежів виконання зобов'язання визначено в доларах США. Ця обставина свідчить про порушення статті 192 ЦК України. Крім того, за період часу з 2007 року курс долара США відносно гривні збільшився з 5 гривень 5 копійок до 26 гривень 92 копійок. Ця обставина свідчить про те, що умови про визначення кредиту та щомісячних платежів в доларах США є несправедливими.

Посилаючись з урахуванням уточнень на зазначене, представник позивача - ОСОБА_2, просила суд визнати недійсними кредитний договір та додаткову угоду до нього в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті; визнати недійсними графіки погашення боргу; а також зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок боргу за кредитним договором, що складається з боргу по поверненню кредиту та боргу по сплаті процентів за користування ним, з урахуванням курсу долара США в розмірі 5 гривень 5 копійок за 1 долар США.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного судуКиївської області від 01 лютого 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2, повторно не з'явились у судові засідання, яві відбувались 22 грудня 2015 року та 01 лютого 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором в розмірі 1 423 106 грн 13 коп., еквівалент 55 698 дол. США 87 центів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі кредитного договору від 26 серпня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, у останній отримав передбачену суму кредиту у розмірі 63 750 дол. США, однак відповідні кредитні зобов'язання виконував неналежним чином. У зв'язку із зазначеним, станом на 14 квітня 2015 року у позичальника виникла заборгованість за кредитом у розмірі 51 660,90 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 447,31 дол. США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 482,31 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 108,35 дол. США, що у загальному розмірі становить 55 698,87 дол. США, що в національній валюті складає 1 423 106,13 грн. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання кредитного зобов'язання, суд дійшов висновку про необхідність стягнення указаної суми заборгованості у примусовому порядку.

Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 01 лютого 2016 року та апеляційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 травня 2016 року ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2017 року скасована, цивільна справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду зустрічного позову ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року зупинено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до набрання законної сили рішення у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 мотивовано тим, що оспорений позичальником кредитний договір від 26 серпня 2005 року та додаткова угода № 1 до нього від 25 травня 2007 року в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки погашення боргу не суперечать чинному законодавству, зокрема статтям 192, 533 ЦК України та статтям 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Не погодившись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року відновлено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції щодо вимог позову ПАТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що суду першої інстанції правильно встановив порушення позичальником його кредитних зобов'язань, а тому відповідні висновку відповідають вимогам закону, і доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків районного суду.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не було повідомлено скаржника про розгляд даної справи і справу в апеляційному порядку розглянуто за відсутності ОСОБА_1 Розгляд справи за їх відсутності, на думку скаржника, позбавив останніх права на доступ до правосуддя та можливості надати пояснення щодо доводів його апеляційної скарги та підтвердити їх відповідними доказами.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга щодо задоволених вимог позову ПАТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій, на думку скаржника, прийнято невірні висновку по суті спору та невірно оцінено доказу у справі. Суд першої інстанції у порушення прав скаржника розглянув справу за його відсутності, а суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні його клопотання про долучення письмових доказів та про призначення у даній справі судово-економічної експертизи. Позичальник не отримував кредитні кошти. Умови кредитного договору порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзиви на відповідні касаційні скарги не надходили.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року підлягає задоволенню.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року задоволенню не підлягає.

В частині вимог позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості Верховний Суд виходить з наступного.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що в указаній частині оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 26 серпня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №KIB0GF0083008Б, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63 750 дол. США. ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно до 26 серпня 2025 року повертати кредит по частинам шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 997,19 дол. США та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 1 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, відповідно до даного договору ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати щомісячну комісію у розмірі 0,40 % від суми наданого кредиту та у разі несвоєчасної сплати заборгованості за відсотками та комісією ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати пеню у розмірі 0,15 % від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 63 750 доларів США, що підтверджується, зокрема, копією заяви на видачу готівки № 3 від 26 серпня 2005 року.

Позичальник не надав суду докази того, що кредит ним не отримано, що згідно вимог закону є його процесуальним обов'язком.

Крім того, 25 травня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору від 26 серпня 2005 року, якою сторони домовились про те, що розмір комісії за користування кредитом становить 0,20 % від суми виданого кредиту, а також домовились про збільшення щомісячного платежу та встановлено на рівні 835,46 дол. США.

ОСОБА_1 порушив виконання кредитного зобов'язання і станом на 14 квітня 2015 року останній мав заборгованість перед банком у розмірі 51660,90 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 447,31 дол. США, заборгованість за комісією за користування кредитом - 482,31 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 108,35 дол. США, що у загальному розмірі становить 55 698,87 дол. США, що в національній валюті складає 1 423 106,13 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що в наслідок неналежного виконання кредитного зобов'язання позичальник має перед банком заборгованість у загальному розмірі 55 698,87 дол. США, що в національній валюті складає 1 423 106,13 грн, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність стягнення указаної суми боргу на користь боржника на підставі умов укладених між сторонами договорів та вимог чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги щодо неотримання позичальником спірного кредиту спростовуються змістом заяви на видачу кредиту від 26 серпня 2005 року, іншими матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доказом укладення кредитного договору та отримання кредиту є, зокрема, укладення 25 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 додаткової угоду №1 до спірного кредитного договору від 26 серпня 2005 року, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Доводи скаржника про те, що апеляційний суд помилково відмовив у задоволенні його клопотання про долучення письмових доказів та про призначення у даній справі судово-економічної експертизи не можуть бути підставою для скасування оскаржених судових рішень з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується подання ОСОБА_1 особисто та його представником різноманітних документів, доказів, заяв і клопотань у даній справі.

У зв'язку із зазначеним, судом апеляційної інстанції правильно враховано наявність у ОСОБА_1 та його представника можливості подання указаних скаржником доказів та клопотань до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції та під час розгляду справи районним судом.

Інші доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги вчастині вирішення судами вимог позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року слід залишити без задоволення, а указані оскаржені рішення - без змін.

В частині вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки Верховний Суд виходить із такого.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний розгляд справи за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотекивідбувся за відсутності ОСОБА_1

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

За змістом першої, третьої та п'ятої частин статті 74 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Рекомендованим листом із повідомленням про вручення судова повістка про виклик до суду апеляційної інстанції надсилалася ОСОБА_1 та повернулася за закінченням терміну зберігання, тобто останній не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, за наслідками якого апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення скаржника про апеляційний розгляд справи в указаній частині, вплинуло на його право на доступ до правосуддя, позбавило його можливості дати пояснення по суті справи та доводити перед судом переконливість своїх доводів і заперечувати проти доводів ПАТ КБ «Приватбанк».

Указані порушення процесуального закону судом апеляційної інстанції не відповідають принципу верховенства права, вимогам статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Подана представником відповідача ОСОБА_1 касаційна скарга обґрунтована указаними вище обставинами щодо розгляду даної справи апеляційним судом за відсутності його, як учасника даної справи, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що є обов'язковою підставою для скасування оскарженого судового рішення в силу вимог пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року скасувати, справу в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В. М. Сімоненко

С.П. Штелик