РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13188/15-ц

пр. № 2/759/94/18

23 липня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Миколаєць І.Ю., розглянувши у приміщенні Святошинського районного суду м. Києва у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи (місцезнаходження: 01133,м. Київ, бул. Лесі Українки, 34) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2015 року засобами поштового зв'язку позивач Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Іпотечної державної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 45440,21 грн., а саме: по основній сумі боргу - 40147,74 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 482,45 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 689,24 грн., інфляційні втрати -4120,78 грн.; покласти судові витрати на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «КМ «Даніель» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №1191-04-КЗНД-Т, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 у кредит грошові кошти у розмірі 130000,00 грн., строком погашення не пізніше 14 грудня 2016 року зі сплатою 10,90 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1118-04 від 14 грудня 2007 року. Також, у забезпечення виконання зобов'язань між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1132-04 від 04 січня 2008 року. 08 лютого 2008 року між Державною іпотечною установою та Банком було укладено договір відступлення права вимоги №139/08, відповідно до умов якого, Банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, за іпотечним договором та договором поруки. Позивач вказав, що ОСОБА_2 не сплатила суму заборгованості за договором, в результаті чого у останньої утворилась заборгованість у розмірі 45440,21 грн., що складається з: сума боргу - 40147,74 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 482,45 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 689,24 грн., інфляційні втрати -4120,78 грн.

16 вересня 2015 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30 жовтня 2015 року (т.1 а.с.32).

07 вересня 2016 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі судової бухгалтерсько-економічної експертизи задоволено. Призначено у справі судову бухгалтерсько-економічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т.1 а.с.200-201).

30 березня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва було отримано повідомлення про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи №15434/16-45 від 16 березня 2017 року (т.1 а.с.222, 223).

10 квітня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва провадження у справі відновлено, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 жовтня 2017 року (т.1 а.с.224).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 лютого 2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва продовжено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право а подання заперечень на відповідь на відзив (т.1 а.с.242).

07 березня 2018 року на адресу Святошинського районного суду м. Києва від відповідача - ОСОБА_2 надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання зазначила, що повністю сплатила заборгованість перед позивачем.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачі та/або позивач до суду не подавали.

Судом не встановлено необхідності розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд,розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року між ТОВ «КМ «Даніель» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №1191-04-КЗНД-Т, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 у кредит грошові кошти у сумі 130000,00 грн., строком погашення не пізніше 14 грудня 2016 року зі сплатою 10,90 % річних (т.1 а.с.8-13).

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед ТОВ «КМ «Даніель» між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1118-04 від 14 грудня 2007 року (т.1 а.с.14-16).

У забезпечення виконання зобов'язань між ОСОБА_2 перед ТОВ «КМ «Даніель» Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1132-04 від 04 січня 2008 року (т.1 а.с.17-19).

08 лютого 2008 року між Державною іпотечною установою та ТОВ «КМ «Даніель» було укладено договір відступлення права вимоги №139/08, відповідно до умов якого, ТОВ «КМ «Даніель» передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, за іпотечним договором та договором поруки (т.1 а.с.20-23).

Відповідно до довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит №1191-04-КЗНД-Т від 14 грудня 2007 року, станом на 04 серпня 2015 року, у відповідача ОСОБА_2 наявна заборгованість перед Державною іпотечною установою у сумі 45440,21 грн., що складається з: сума боргу - 40147,74 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 482,45 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 689,24 грн., інфляційні втрати -4120,78 грн. (т.1 а.с.7).

Відповідно до листа Державної іпотечної установи від 02 листопада 2017 року №7360/27/3, станом на 01 листопада 2017 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит №1191-04-КЗНД-Т від 14 грудня 2007 року складає 14495,85 грн., що складається з: сума боргу - 11549,33 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 00,00 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 2492,12 грн., судові витрати - 454,40 грн. (т.2 а.с.10).

Згідно з копіями квитанцій, виписок по рахункам відповідач ОСОБА_2 систематично здійснювала платежі спрямовані на погашення заборгованості за договором (т.1 а.с.81-82, 85-109, 111-114, 115-156, т.2 а.с.3-8).

30 листопада 2015 року помер відповідач ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть від 01 грудня 2015 року, серія І-БК №355249 (т.1 а.с.59).

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З наданого позивачем розрахунку не вбачається, що ОСОБА_2, не виконала своїх зобов'язань за договором, внаслідок чого, станом на 24 січня 2018 року, утворилася заборгованість у розмірі 45440,21 грн., що складається з: сума боргу - 40147,74 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 482,45 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 689,24 грн., інфляційні втрати - 4120,78 грн. (т.1 а.с.162).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є суперечливим за своїм змістом, не містить розрахунку здійснення відповідачем проплат за весь період, містить виключно розрахунок з 14 вересня 2014 року по 14 липня 2015 року, містить примітки довільного характеру. Відповідно до вказаного розрахунку неможливо встановити дійсну заборгованість відповідача перед позивачем за договором.

Розрахунок заборгованості не містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань.

Крім того, суд враховує лист Державної іпотечної установи від 02 листопада 2017 року №7360/27/3, відповідно до якого, станом на 01 листопада 2017 року, загальна заборгованість ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит №1191-04-КЗНД-Т від 14 грудня 2007 року складає 14495,85 грн., що складається з: сума боргу - 11549,33 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 00,00 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 2492,12 грн.

Також, наданий позивачем розрахунок заборгованості та лист Державної іпотечної установи від 02 листопада 2017 року №7360/27/3, містять різні суми заборгованості відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, проаналізувавши у сукупності норми законодавства, урахувавши всі обставини справи, у суду відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача, станом на 24 січня 2018 року, складає 45440,21 грн., що складається з: сума боргу - 40147,74 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 482,45 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 689,24 грн., інфляційні втрати - 4120,78 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням відмови у задоволенні позову, у зв'язку із недоведеністю позовних вимог, суд не вважає за можливе здійснити розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 13, 89, 74, 76, 79, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць