Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 335/11291/15-ц

провадження № 61-18958св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Дзярука М. П., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2013 року він позичив ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 39 000,00 грн, на підставі чого ОСОБА_7 у присутності двох свідків написав ОСОБА_3 розписку про те, що зазначені грошові кошти зобов'язується повернути у строк до 29 червня 2013 року.

У визначений сторонами строк, а саме 29 червня 2013 року, ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 39 000,00 грн не повернув, у зв'язку з чим своїми неправомірними діями заподіяв ОСОБА_3 матеріальний збиток в сумі 110 000,00 грн з урахуванням індексу інфляції і курсу валют.

Позивач зазначав, що йому було спричинено моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн, яка полягала у постійних емоційних хвилюваннях з приводу неповерненої грошової суми.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь майнову шкоду у сумі 110 000,00 грн, моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 39 000,00 грн, судовий збір у сумі 384,00 грн, а всього стягнуто 39 384,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог з компенсації моральної шкоди та стягнення іншої частини матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги щодо стягнення основного боргу підтверджені належними доказами, а вимоги щодо стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди є недоведеними за відсутності розрахунків.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, збільшено суму стягнутих грошових коштів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 з 39 000,00 грн до 78 182,29 грн, яка складається з 39 000,00 грн основного боргу та 39 182,29 грн індексу інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1641,70 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що прийняті зобов'язання відповідач не виконав, в обумовлені договором строки, борг позивачу не сплатив, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав розрахунку інфляційної складової боргу під час розгляду справи у суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції прийняв новий доказ без обґрунтування неможливості надання його до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд встановив, що ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_3 39 000,00 грн до 29 червня 2013 року, про що склав розписку. Під розпискою міститься дата її складання - 15 червня 2013 року та підпис ОСОБА_5 Також є підписи двох свідків: ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а. с. 7).

Своїх зобов'язань за договором ОСОБА_5 не виконав, борг не повернув.

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача борг у сумі 39 000,00 грн та матеріальний збиток, що полягає в інфляційних втратах, а загалом суму матеріальних збитків у розмірі 110 000,00 грн, а також просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Встановивши неналежне виконання відповідачем зобов'язань за складеною ним розпискою, які підтверджені доказами та показаннями свідків, та виходячи із встановлених статтею 526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання і передбаченого статтею 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 39 000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовою одиницею України є гривня, а інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги.

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Таким чином, встановлений статтею 625 ЦК України індекс інфляції ураховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у валюті України - гривні.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що взяті зобов'язання відповідач не виконав, в обумовлені договором строки борг позивачу не сплатив, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав розрахунку інфляційної складової боргу під час розгляду справи у суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції прийняв новий доказ без обґрунтування неможливості надання його до суду першої інстанції, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про те, що відповідач не виконав свого зобов'язання з повернення боргу, внаслідок чого настали відповідні наслідки та відповідальність за неналежне виконання.

Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик