АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1478/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

секретар Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_3,

відповідач Лисянський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 гімназія» Лисянської районної ради Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 06.06.2018 (ухвалене о 10 год. 58 хв. у залі судових засідань Лисянського районного суду, повний текст складено 14.06.2018, суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лисянського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 гімназія» Лисянської районної ради Черкаської області про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 29.01.2018 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати незаконним звільнення його з посади електромонтера Лисянського НВК, поновити на роботі на посаді електромонтера Лисянського НВК, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в сумі 16200,00 грн. та судові витрати в сумі 7000,00 грн.

В обґрунтування вказано на те, що 11.09.2012 він був призначений техпрацівником Лисянського НВК із виконанням обовязків електрика. 01.11.2013 переведений на посаду електромонтера. 29.12.2017 наказом № 52-к від 26.12.2017 звільнений з посади електромонтера Лисянського НВК за п.3 ст.40 КЗпП України (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

Так 26.12.2017 наказом №140 за неякісне виконання завдання з монтажу електропроводки у вестибюлі школи та на головному вході школи позивачу оголошено догану, позбавлено всіх видів заохочувальних виплат і премій до 26.12.2017.

Наказом №141 від 26.12.2017 позивача звільнено від виконання обовязків електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування за систематичне невиконання трудових обовязків.

Запис в трудовій книжці про звільнення з посади зроблений на підставі наказу №52-к від 26.12.2017.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, адже відповідач проігнорував норми трудового законодавства про надання порушником трудової дисципліни письмових пояснень. Також, відповідач проігнорував ч.1 ст.61 Конституції України про те, що за одне й те саме правопорушення заборонено двічі притягувати до відповідальності одного й того самого виду. За кожне порушення трудового дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.2 ст.149 КЗпП України).

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 06.06.2018 позовні вимоги у справі залишено без задоволення. При цьому суд виходив із того, що позивач систематично порушував трудову дисципліну за що протягом року на нього накладалися дисциплінарні стягнення. Вказане стало основою для звільнення позивача із займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України відповідно до вимог трудового законодавства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 24.07.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права та на неповне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник зазначає, що суд протиправно врахував пояснення відповідача проти позову, які подано не у визначений законом строк. Суд не повідомив позивача про відкладення розгляду справи на 06.06.2018. Також скаржник наводить доводи, аналогічні викладеним у його позовній заяві. Суд врахував догану позивача за не проходження медичного огляду та не звернув уваги на те, що позивач мав допуск до роботи за наслідками медичного огляду до 06.12.2017. Суд не встановив чи мав позивач виконувати дану роботу, чи мав допуск до цієї роботи, чи був забезпечений інструментом, чи проходив інструктаж по техніці безпеки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення скарги, просив суд залишити рішення першої інстанції без змін, вважаючи його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 11.09.2012 ОСОБА_3 був призначений техпрацівником Лисянського НВК із виконанням обовязків електрика. 01.11.2013 його переведено на посаду електромонтера.

Протягом 2017 року позивачем було вчинено ряд правопорушень, за які до нього було застосовано дисциплінарні стягнення.

Так згідно акта від 04.05.2017 №6 позивач не виконав завдання керівника з монтажу електропроводки у спортивному залі школи і залишив робоче місце раніше закінчення робочого часу. За дане порушення на ОСОБА_3 наказом №40 від 05.05.2017 було накладено стягнення у вигляді догани.

Наказом №37 було зобовязано позивача пройти медичний огляд та предявити санітарну книжку працівників. За невиконання даного наказу наказом від 22.09.2017 №98 ОСОБА_3 оголошено догану.

15.12.2017 позивач не виконав вказівку керівника по монтажу електропроводки, вступив у конфлікт та штовханину з керівником установи, що стало причиною виклику працівників поліції. За вказане порушення трудової дисципліни ОСОБА_3 наказом за №140 від 26.12.2017 року оголошено догану.

26.12.2017 позивач відмовився виконувати розпорядження директора переробити раніше виконану роботу, та відмовився від перевірки знань з охорони праці.

Наказом від 26.12.2017 №135 позивача відсторонено від виконання робіт.

Наказом від 26.12.2017 №141 за систематичне порушення ОСОБА_3 трудової дисципліни його було звільнено з посади за ч.3 ст.40 КЗпП України. Підставою для його звільнення стало відмова ОСОБА_3 виконувати розпорядження директора переробити раніше виконану роботу та від перевірки знань з охорони праці, що з врахуванням наявності попередніх чинних трьох доган, які були винесені позивачу потягом року за порушення ним трудових обовязків та дисципліни, правил безпеки учасників освітнього процесу, свідчило про систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Правовідносини, наявні між сторонами справи мають таке правове регулювання.

Як вірно вказав суд першої інстанції, згідно КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст.140 КЗпП України).

Згідно ст.147 цього Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана , звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пунктом 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що з ініціативи власника трудовий договір може бути розірвано внаслідок систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені у справі фактичні обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про звільнення позивача із займаної посади з дотриманням вимог трудового законодавства, адже до позивача систематично протягом року, що передує звільненню, застосовувались заходи дисциплінарного стягнення (догани) за невиконання ним без поважних причин трудових обов'язків, що п.3 ст.40 КЗпП України передбачено як підстава для звільнення працівника з ініціативи роботодавця.

При цьому доводи скаржника про те, що його не ознайомлювали з наказами про накладення дисциплінарних стягнень та не відбирали пояснення, повністю спростовуються матеріалами справи у яких містяться відповідні акти (а.с.82, 87, 89) про відмову позивача під підпис ознайомлюватись із наказами про оголошення догани та надання пояснень з приводу порушення ним трудової дисципліни.

Апеляційний суд враховує, що існування самих фактів порушення трудових обовязків позивачем у апеляційній скарзі не оспорюється. Відповідні дії відповідача щодо винесення трьох попередніх доган відносно дій ОСОБА_3 до суду у встановленому законом порядку жодного разу позивачем не оскаржувались.

Не можна погодитися з апеляційними доводами про те, що суд протиправно врахував пояснення відповідача проти позову, які подано не у визначений законом строк, врахував догану позивача за не проходження медичного огляду та не звернув уваги на те, що позивач мав допуск до роботи за наслідками медичного огляду до 06.12.2017, не встановив чи мав позивач виконувати дану роботу, чи мав допуск до цієї роботи, чи був забезпечений інструментом, чи проходив інструктаж по техніці безпеки, адже всі ці обставини, незалежно від їх доведеності, не спростовують існування самого факту систематичного порушення позивачем, як працівником, трудової дисципліни за що він і був звільнений згідно вимог п.3 ст.40 КЗпП України.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що суд першої інстанції не повідомив позивача про розгляд справи 06.06.2018, адже про судове засідання, призначене на 05.06.2018, позивач був повідомлений під розписку (а.с.99), при цьому 05.06.2018 позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без його та його представника участі, отже суд, оголосивши перерву у розгляді справи до 06.06.2018 не допустив такого порушення процесуального права, яке б призвело до неправильного вирішення спору у справі, оскільки поводив розгляд справи без позивача та його представника в повному обсязі згідно з клопотанням самого ж позивача .

Відповідно до положень ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак в даній справі вказане не мало місця.

Оскільки підстав для визнання звільнення позивача незаконним при судовому розгляді встановлено не було, похідні позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди до задоволення також не підлягають.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 06.06.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 06.06.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Лисянського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 гімназія» Лисянської районної ради Черкаської області про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06 вересня 2018.

Суддя-доповідач

Судді