Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 311/1270/17Головуючий у 1-й інстанції Носик М.А.
Пр. № 22-ц/778/2288/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (надалі ОСОБА_3) про визнання кредитного договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 19.01.2007 року станом на 30 квітня 2017 року у розмірі 64110, 59 грн., яка складається з: 6473,86 грн. - заборгованості за кредитом; 51106,22 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 3239,53 грн. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. (фіксована частина) та 3040,98 грн. (процентна складова), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 30 травня 2017 року (т.с. 1 а.с. 23) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

У червні 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до Банку із зустрічним позовом (т.с. 2 а.с. 1-3), який було у подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 96-98) та в якому просила:

- визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- визнати недійсним кредитний договір б/н від 19.01.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 в цілому з моменту укладання, у зв'язку з укладенням його під впливом обману зі сторони Банку; розподілити судові витрати.

В обґрунтування свого зустрічного позову відповідач зазначала, що 19 січня 2007 року в Банку ОСОБА_2 отримала кредитну картку №745868 і користувалась кредитною карткою до лютого 2014 року. Наголосила на тому, що ніяких документів у тому числі заяви про видачу кредитної картки вона не підписувала, умов користування кредитною карткою, про які позивач наголошує у первісному позові їй не роз'яснювалося. В лютому 2014 року кредитна карта була перевипущена і видана кредитна карта із фотографією, якою вона користувалась до липня 2014 року, суму яку необхідно було заплатити, вона визначала з смс-повідомлення з Банку. Вона нічого не підписувала. З липня 2014 року смс-повідомлення з Банку перестали приходити і ОСОБА_2 вирішила, що кредит повністю погашено. З того часу до неї жодних претензій з боку Банку не було, жодного смс-повідомлення не надходило. Вважала, що позивач за первісним позовом порушив її права, як споживача, під час укладання і виконання кредитного договору і допустив порушення балансу договірних правовідносин. При укладанні кредитного договору від неї приховали існування додаткових відсотків за користування кредитом, і необхідність оплати інших послуг Банку. Укладений між сторонами кредитний договір є споживчим кредитом, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Банк скористався тим, що ОСОБА_2 об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при прийнятті в користування кредитної картки і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а ОСОБА_3, в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в змісті кредитного договору. Таким чином, документальне оформлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредиту за кредитним договором б/н від 19.01.2007 року між Банком і ОСОБА_2, не відповідає всім вимогам Закону та нормативно - правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин. Все це призвело до того, що ОСОБА_2 за весь час користування платіжною карткою тобто у період з 19 січня 2007 року до липня 2014 року внесла на картку на користь Банку грошових коштів на суму 54801,20 грн. Зобов'язань сплачувати відсотки, комісії, та інші платежі у розмірах зазначених Банком у позові і розрахунках доданих до нього вона на себе не брала, фактично сплачені нею проценти за користування чужими грошовими коштами значно перевищують розмір встановлений ст. ст. 536, 1048 ЦПК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 01 вересня 2017 року (т.с. 1 а.с.35) вищезазначений зустрічний позов відповідача обєднано в одно провадження у цій справі із вищезазначеним позовом Банку.

У справі судом першої інстанції призначалась експертиза, за висновком експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4-473 від 02 лютого 2018 року (т.с. 1 а.с.129-136) короткі рукописні записи, які мають буквений та цифровий склад, що містяться в графах: «Я, Фамилия Имя Отчество», «Дата рождения», «ИНН», «ОСОБА_4 и номер паспорта», «Дата выдачи паспорта», «Кем выдан паспорт», «Место рождения», «Индекс», «Область, район», «...род», «Улица/микрорайон», «...№», «Квартира №», «УКАЖИТЕ ЖЕЛАЕМЫЙ ОСОБА_5», «Дата», «Подпись», «Дата», «Подпись», «ОСОБА_5 лимит в сумме», «Базовая процентная ставка по кредиту», «Должность», «Ф.И.О.», «Должность», «Ф.И.О.», «Номер карты», «Бранч», які містяться на лицьовій та зворотній сторонах бланку заяви на ім'я ОСОБА_2 від 19.01.2007, виконані ОСОБА_2. Короткі рукописні записи «Денисюк ТА.» в графах «Подпись» навпроти граф «Дата 19.01.2007» в бланку заяви на ім'я ОСОБА_2 від 19.01.2007, виконані ОСОБА_2.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, в силу п. 9 Перехідних положень останнього справи у судах першої…інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року (т.с. 1 а.с. 151-154) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 19 січня 2007 року в розмірі 60450,13 грн., яка складається з: 6473,86 грн. - заборгованості за кредитом; 51106,22 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2620,05 грн. - штраф (відсоткова складова).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку витрати по оплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

В іншій частині первісного позову у задоволенні відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Банку про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично в частині задоволення позовних вимог Банку та відмову у задоволенні зустрічного позову), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 161-168) просила рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 183) апеляційне провадження у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 185).

Представник Банку у судовому засіданні 23 серпня 2018 року надав апеляційному суду докази того, що у травні 2018 року назву Банку було змінено на Акціонерне товариство «КБ»ПРИВАТБАНК» (т.с. 1 а.с. 193-194), про що ОСОБА_3 повідомляв апеляційний суд раніше відповідним листом.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 серпня 2018 року, постановленою апеляційним судом протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів (а.с. 195-196) у цій справі відмовлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 та представника Банку ОСОБА_4, які у тому числі на запитання апеляційного суду визнали ту обставину, що у 2014 році відбувся перевипуск картки для ОСОБА_2 на нову із новим строком до лютого 2018 року, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задоволенні його позовних вимог у цій справі погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Таким чином, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 і лише в оскаржуємій частині в частині задоволення позовних вимог Банку та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову у цій справі, керувався ст. ст. 263-265 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.20178 року включно, та виходив із обґрунтованості лише позовних вимог Банку у цій справі і лише в частині їх задоволення та необґрунтованості і недоведеності зустрічних позовних вимог відповідача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_3 має право на стягнення з ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 19 січня 2007 року заборгованості станом на 30 квітня 2017 року у розмірі 60450,13 грн., яка складається з: 6473,86 грн. - заборгованості за кредитом; 51106,22 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2620,05 грн. - штраф (відсоткова складова).

Оскільки, встановлено, що:

-зазначений договір сторін є договором приєднання (ст. 634 ЦК України),

-відповідач ОСОБА_2 підтвердила свого згоду на те, що підписана заява від 19 січня 2007 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжного карткою», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві відповідача від 19 січня 2007 року (а.с. 7),

-за висновком експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4-473 від 02 лютого 2018 року (т.с. 1 а.с.129-136), наданим на виконання ухвали суду першої інстанції у цій справі, короткі рукописні записи «Денисюк ТА.» в графах «подпись» навпроти граф «дата 19.01.2007» в бланку заяви на ім'я ОСОБА_2 від 19.01.2007, виконані ОСОБА_2;

-зазначений договір сторін є укладеним сторонами та не був визнаний недійсним за будь-яким рішенням суду в будь-якій справі станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України),

-строк зазначеного договору сторін у цій справі збіг лише у лютому 2018 року, коли закінчився строк дії картки, що визнається сторонами у цій справі та не підлягає доказуванню у цій справі в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року,

-ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі у травні 2017 року, тобто ще до закінчення строку дії вищезазначеного кредитного договору, та, відповідно, в межах 3-річного загального строку позовної давності і просив стягнути з відповідача заборгованість за цим договором станом лише станом на 30 квітня 2017 року;

-мало місце переривання строку позовної давності в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України, зокрема останнє у червні 2014 року, оскільки мали місце сплати відповідачем заборгованості до червня 2014 року(а.с. 5 зворот), що свідчать про визнання боргу відповідачем, після переривання перебіг 3-річного загального строку позовної давності починається заново;

- суд першої інстанції на підставі ст. 61 Конституції України взагалі не стягував з відповідача на користь Банку у цій справі будь-якого розміру пені за вищезазначеним кредитним договором сторін, нарахованого Банком, на яку в силу вимог ст. 258 ЦК України розповсюджується спеціальний (однорічний) строк позовної давності, про який заявляла відповідач у цій справі, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015 року;

-штрафи нараховані Банком безпосередньо при подачі вищезазначеного позову до суду на підставі п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 11 зворот), а тому останні були заявлені Банком у цій справі в межах спеціального (однорічного) строку позовної давності, який відповідач просила застосувати у цій справі;

-штраф (процентна складова) у вигляді 5% від суми позову був стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь Банку у цій справі у зменшеному розмірі, ніж просив ОСОБА_3, пропорційно до суми позову, яка була задоволена у цій справі;

- в силу умов вищезазначеного кредитного договору сторін (т.с. 1 а.с. 11) п.3.3 ОСОБА_3 мав право своїм рішенням змінювати кредитний ліміт (зменшити або збільшити), з яким відповідач погодилась, підписавши вищезазначений договір, дії Банку в цій частині в подальшому не заперечувала і не оскаржувала, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні;

- наступив строк виконання зобовязань відповідачем перед Банком за вищезазначеним договором за щомісячними платежами в силу вимог ст.ст. 526- 527, 530, 1054 ЦК України;

- відповідач ОСОБА_2 від виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором на користь Банку у добровільному порядку ухиляється;

- докази того, що вищезазначена сума заборгованості відповідача перед Банком була повністю чи частково сплачена після подачі вищезазначеного позовові Банком у цій справі, відсутні.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання вищезазначеного кредитного договору із Банком недійсним та відмовляючи у задоволенні останнього, суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із наступного.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

19 січня 2007 року в Банку ОСОБА_2 отримала кредитну картку №4149 6053 3274 5868 і користувалась вказаною кредитною карткою, що у тому числі підтверджується випискою по рахунку відповідача, наданою Банком у матеріали цієї справи суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 40-52).

Банком наданий також розрахунок заборгованості за договором, укладеним 19 січня 2007 року з ОСОБА_2, яким належним чином підтверджено, що ОСОБА_2 користувалась кредитними коштами, отримуючи гроші з кредитної картки (т.с. 1 а.с. 4-6).

ОСОБА_2 зазначала у своєму зустрічному позові у цій справі, що ніяких документів у тому числі заяви про видачу кредитної картки вона не підписувала, умов користування кредитною карткою, про які позивач наголошує у первісному позові їй не роз'яснювалося.

Однак, вказане спростовується доказами, наявними у матеріалах цієї справи.

Так, Банком на підтвердження факту укладення вищезазначеного кредитного договору сторін та умов останнього у цій справі наданий такий належний та допустимий доказ як заява-анкета відповідача ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (т.с. 1 а.с.7).

Крім того, відповідно до висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4-473 від 02 лютого 2018 року (т.с. 1 а.с.129-136) короткі рукописні записи, які мають буквений та цифровий склад, що містяться в графах: «Я, Фамилия Имя Отчество», «Дата рождения», «ИНН», «ОСОБА_4 и номер паспорта», «Дата выдачи паспорта», «Кем выдан паспорт», «Место рождения», «Индекс», «Область, район», «...род», «Улица/микрорайон», «...№», «Квартира №», «УКАЖИТЕ ЖЕЛАЕМЫЙ ОСОБА_5», «Дата», «Подпись», «Дата», «Подпись», «ОСОБА_5 лимит в сумме», «Базовая процентная ставка по кредиту», «Должность», «Ф.И.О.», «Должность», «Ф.И.О.», «Номер карты», «Бранч», які містяться на лицьовій та зворотній сторонах бланку заяви на ім'я ОСОБА_2 від 19.01.2007, виконані ОСОБА_2. Короткі рукописні записи «Денисюк ТА.» в графах «Подпись» навпроти граф «Дата 19.01.2007» в бланку заяви на ім'я ОСОБА_2 від 19.01.2007, виконані ОСОБА_2.

Тобто, вказана Заява-анкета заповнена та підписана особисто ОСОБА_2 При цьому, не має значення чи поставила ОСОБА_7 в графі «підпис» на цій заяві свій підпис безпосередньо, чи написала особисто своє ПІБ.

Судом першої інстанції також було також правильно встановлено, що Банком не було порушено прав ОСОБА_2, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», як при укладенні, так й при частковому виконанні вищезазначеного договору відповідачем.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуємій частині відсутні.

Додаткові помилкові висновки суду першої інстанції в обґрунтування відсутності порушень прав ОСОБА_2, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», як при укладенні, так й при частковому виконанні вищезазначеного договору відповідачем, не призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуємій частині, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни останнього апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Банку про визнання кредитного договору у цій справі недійсним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 дублюють доводи заперечень проти позову позивача у цій справі та доводи зустрічного позову ОСОБА_2 у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Останні також є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ОСОБА_2 у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Банк та ОСОБА_2 мали право на звернення до суду у цій справі із вищезазначеними позовами.

Оскільки, в силу вимог ст. 201 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права фізичних та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову Банку у цій справі в частині його задоволення, а також зустрічного позову відповідача у цій справі, та зокрема, що ОСОБА_2 прийняла будь-які інші Умови та Правила кредитування, ніж ті, що їй були запропоновані Банком при підписанні нею вищезазначеної заяви позичальника від 19.01.2007 року (т.с. 1 а.с. 8-13).

Суд першої інстанції не повинний був до ухвалення рішення у цій справі розглядати зауваження відповідача на журнал судового засідання у суді першої інстанції (т.с. 1 а.с. 56), оскільки представник відповідача у цій справі ОСОБА_6 просив суд першої інстанції не розглядати останні саме до ухвалення рішення суду у цій справі у своїй заяві на адресу суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 88).

Якщо відповідач та її представник бажають, щоб останні були розглянуті судом першої інстанції у цій справі на теперішній час, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі, вони не позбавлені у подальшому права звернення до суду першої інстанції з приводу вирішення цього питання.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2

Однак, безпідставним при вищевикладених обставинах було клопотання відповідача про витребування доказів апеляційним судом у цій справі (т.с. 1 а.с. 195-196), тому апеляційним судом у задоволенні останнього було відмовлено ухвалою від 23 серпня 2018 року.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема ОСОБА_2 та її представником апеляційному суду не надані.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вирішено питання про розподіл судових витрат сторін, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі або ж його зміни.

В решті рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 2400 грн. (а.с. 181), сплаченого нею при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 31.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_8ОСОБА_9