КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 369/7793/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1995/2018Головуючий у суді першої інстанції - Дубас Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Богуш Мариною Костянтинівною, яка діє на підставі договору, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна від добросовісного набувача,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна від добросовісного набувача.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що у 2006 році ним, на підставі договорів купівлі-продажу від 20.06.2006 та від 29.06.2006, зареєстрованих приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ФедотовоюО.В. за № 4202, та № 4206 відповідно, було придбано земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_7, розташовану на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У 2008 році ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008, зареєстрованого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андреєвою Т.М. за № 603, було придбано частину земельної ділянки під номером 3 (третім) площею 1,00 га, кадастровий номер НОМЕР_6, розташовану на території Миколаївської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 65.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 по цивільній справі № 369/3941/15-ц за позовом ОСОБА_7 було визнано дійсним договір купівлі-продажу вищезазначених земельних ділянок від 10.06.2013, укладений між ОСОБА_7 як покупцем та ОСОБА_3 як продавцем.

Позивач зазначав, що спірні земельні ділянки вибули з його володіння не з його волі, оскільки останній з квітня 2012 року по січень 2017 року знаходився за межами України, при чому ніяких повноважень щодо відчуження нерухомого майна не надавав.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2016 внесені виправлення в рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 в частині кадастрового номеру спірної земельної ділянки, розташованої на території Миколаївської міської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, та зазначеного його як НОМЕР_4.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.05.2017 скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно.

Проте, згідно відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку, до ухвалення апеляційним судом вищезазначеного рішення власником спірних земельних ділянок став ОСОБА_6

11.12.2017 представником позивача було уточнено позовні вимоги. Зазначав, що за інформацією, наявною у відділі Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_6 скасована та утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_11.

ОСОБА_3 став власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008 ВКІ № 035252, зареєстрованого в реєстрі за № 603, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12.

Таким чином, позивач просив суд витребувати від ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_7, розташовану на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 1,00 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовану на території Миколаївської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_13.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2018 позов задоволено. Витребувоно від ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на користь ОСОБА_3 Витребувано від ОСОБА_6 земельну ділянку під номером №3 площею 1,0 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив НОМЕР_13, на користь ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 435 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, оскільки не взяв до уваги наявних у справі доказів на підтвердження згоди позивача на відчуження спірних ділянок. Крім того, вказує, що попри те, що зареєстрованим власником вказаної земельної ділянки був позивач, ОСОБА_8 була також співвласником вказаної земельної ділянки, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя. Відтак, відчуження земельної ділянки ОСОБА_7 здійснювалось хоч і не «титульним» власником, але законним власником земельної ділянки - ОСОБА_8 За таких обставин відчужено об'єкт спільної сумісної власності без згоди іншого з подружжя, а отже відсутні підставі для застосування ст. 388 ЦК України, а позивач має право вимагати відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Крім того зазначає, що судом безпідставно не застосовано положення ч. 3 ст. 249 ЦК України, що в даному випадку підлягає застосуванню, оскільки, повірена ОСОБА_8 не була повідомлена про припинення дії довіреності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.09.2018 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 74 т. 2).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 05.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (а.с. 77 т. 2).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.10.2018 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с. 78-79 т. 2).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що майно за відплатним договором придбане ОСОБА_6 у ОСОБА_7, який не мав права його відчужувати, тобто спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі, у зв'язку з чим останній має право витребувати земельні ділянки від відповідача. Наявність чи відсутність довіреності, виданої позивачем на ім'я ОСОБА_8 щодо розпорядження майном в даному випадку правового значення для вирішення справи не має, оскільки своє право на розпорядження майном позивач щодо спірних ділянок не реалізовував, враховуючи що неукладений правочин не створює прав та обов'язків для його сторін.

Вказаний висновок суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та вимогах закону, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 20.06.2006 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20.06.2006 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за реєстровим № 4206, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,1000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області.

20.06.2006 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20.06.2006 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за реєстровим № 4202, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,1000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області.

Вищезазначені земельні ділянки були об'єднані під новим кадастровим номером НОМЕР_7, загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданого 07.10.2006, з вказівкою, що остання набута на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2006 № НОМЕР_1 № НОМЕР_9 та № НОМЕР_2 № НОМЕР_10.

03.03.2008 ОСОБА_3 та ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008, зареєстрованого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андреєвою Т.М. за № 603, було придбано земельну ділянку під номером НОМЕР_14 площею 2,00 га, в рівних долях, по 1,00 га (одній цілій) кожний, згідно схеми фактичного обміру та поділу земельної ділянки, із земель сільськогосподарського призначення, розташовану на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив НОМЕР_13 (НОМЕР_13), надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_6.

Як вбачається із копії відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.10.2015 за № 9-1510-99.13-847/15-15 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_6 належала на праві власності ОСОБА_14 В результаті поділу та відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_13 у рівних долях, кадастровий номер НОМЕР_6 скасовано, та утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_11. Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 для ведення особистого селянського господарства належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008 ВКІ № 035252, зареєстрованого в реєстрі за № 603, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_12.

10.06.2013 ОСОБА_7 в якості стовідсоткового авансу було передано ОСОБА_3 в особі ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 770 000 грн. в рахунок продажу, серед іншого: земельної ділянки під НОМЕР_14, площею 2,00 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, масив НОМЕР_13, кадастровий номер НОМЕР_6 та земельної ділянки площею 0,2000 га (лісові землі), розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3 та НОМЕР_5, які належали на праві власності ОСОБА_3

За умовами досягнутих домовленостей, зафіксованих у розписці від 10.06.2013 ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 зобов'язалася до 10.06.2014 зібрати необхідні документи (довідки з реєстру, державні акти, довідки по оцінку земельних ділянок, тощо) повідомити позивача про зустріч та з'явитися до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок.

10.06.2014 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договорів про відчуження спірних земельних ділянок у зв'язку зі скасуванням довіреності, на підставі якої діяла ОСОБА_8 в інтересах власника земельних ділянок ОСОБА_3

В подальшому, ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом про визнання вищезазначеного правочину дійсним та визнання права власності на майно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 по цивільній справі № 369/3941/15-ц за позовом ОСОБА_7, серед іншого, було визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013, розташованої на території АДРЕСА_1 площею 2,00 (два) га, кадастровий номер НОМЕР_6, укладений між ОСОБА_7, як покупцем, та ОСОБА_3, як продавцем, дійсним; визнано за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 площею 2,00 (два) га, кадастровий номер НОМЕР_6; визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013, розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,2000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_3 та НОМЕР_5, укладений між ОСОБА_7, як покупцем, та ОСОБА_3, як продавцем, дійсним; визнано за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку, розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,1000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_3 та НОМЕР_3.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2016 було внесено виправлення у вищезазначене судове рішення від 08.12.2015, зокрема: шостий абзац резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: «Визнати договір купівлі продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року, розташованої на території АДРЕСА_1 площею 1,00 (один) Га, кадастровий номер НОМЕР_4, укладений між ОСОБА_7, як покупцем, та ОСОБА_3, як продавцем, - дійсним»; сьомий абзац резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: «Визнати за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку розташовану на території АДРЕСА_1 площею 1,00 (один) Га, кадастровий номер НОМЕР_4»; восьмий абзац резолютивної частини рішення викласти у такій редакції: «Визнати договір купівлі продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,2000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_7, укладений між ОСОБА_7, як покупцем, та ОСОБА_3, як продавцем, - дійсним»; дев'ятий абзац резолютивної частини рішення викласти у такій редакції: «Визнати за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,200 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_7».

На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 у справі № 369/3941/15-ц, за договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2016 за реєстровим номером 4572, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. та від 25.10.2016 за реєстровим номером 1718, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О., ОСОБА_7 продав ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1,0000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, площею 0,2000 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_7, відповідно.

Як вбачається із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на момент розгляду справи власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_7, площею 0,2000, цільове призначення - для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада та земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 1,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_6.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.05.2017 скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вказані в рішенні суду першої інстанції правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В апеляційній скарзі апелянт зазначав, що судом першої інстанції невірно застосовано положення п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, однак вказане спростовується наступним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала не це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано в нього.

Статтею 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 набув право власності на зазначені вище земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2013, укладеного між ним та ОСОБА_8, яка діяла від імені позивача на підставі довіреності від 05.04.2012, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко О.В., за реєстровим № 507, що визнаний дійсним на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 по цивільній справі № 369/3941/15-ц.

Оскільки вказане рішення суду першої інстанції скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 04.05.2017, тому даний договір купівлі-продажу є неукладеним і ОСОБА_7 право власності на спірні земельні ділянки не набув у зв'язку з чим і не міг розпорядитися нею на користь ОСОБА_6

За таких обставин, коли майно за відплатним договором придбане ОСОБА_6 у ОСОБА_7, який не мав права його відчужувати, вважається що спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі, в зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 388 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не застосовано положення ч. 3 ст. 249 ЦК України, яке в даному випадку на думку апелянта підлягає застосуванню.

Однак, із зазначеним погодитись не можливо, оскільки наявність чи відсутність довіреності, виданої позивачем на ім'я своєї дружини щодо розпорядження майном у даному випадку правового значення для вирішення справи не мають, оскільки своє право на розпорядження майном позивач щодо спірної земельної ділянки не реалізовував.

Також апелянт в скарзі посилається на незастосування судом першої інстанції ч. 1 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України, однак, такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки наявність садового будинку, житловою площею 115 кв.м., загальною площею 297,0 кв.м., розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_7, не може слугувати підставою для неможливості витребування неправомірно набутої земельної ділянки.

Питання щодо правомірності будівництва вищезазначеного садового будинку, його правового статусу, визначення його подальшої долі не є предметом розгляду даної справи.

Водночас слід зазначити, що оформлення права власності на вказаний садовий будинок за відповідачем відбувалось під час розгляду даної справи в суді.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а отже не впливають на законність та справедливість ухваленого судом рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також слід зазначити, що у зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Богуш Мариною Костянтинівною, яка діє на підставі договору - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна від добросовісного набувача - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва