ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м.Суми

Справа №2-о-87/09

Номер провадження 22-ц/788/1262/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

заявник прокурор Білопільського району в інтересах Куянівської сільської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2009 року, ухваленого у складі судді Терещенко О.І., у приміщенні Білопільського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

07 жовтня 2009 року прокурор Білопільського району в інтересах Куянівської сільської ради звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що після смерті ОСОБА_2, яка померла 01 грудня 2006 року, залишилася спадщина, а саме: земельна частка (пай) площею 4,20 га, вартістю 46 411,76 грн. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкових справ) № 21580681, у вказаному реєстрі інформація про заведення спадкової справи відносно ОСОБА_2 відсутня, що свідчить про відсутність заповіту та неприйняття спадщини, що відкрилася після її смерті, спадкоємцями останньої за законом.

Просить визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2, а саме земельну частку (пай) площею 4,20 га, вартістю 46 411,76 грн, відумерлою та передати її територіальній громаді Куянівської сільської ради.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2009 року заяву прокурора Білопільського району задоволено.

Визнано спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, а саме земельну частку (пай) площею 4,20 га на території Куянівської сільської ради, відумерлою та передано її територіальній громаді Куянівської сільської ради.

Не погодившись з рішенням суду особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права та інтереси, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить повністю скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що він є сином ОСОБА_3, який помер 12 грудня 2007 року. За життя його батько з 1997 року проживав однією сім'єю з ОСОБА_2 в одному домоволодінні за адресою: с. Куянівка Куянівської сільської ради, вул. Першотравнева, 24, та був зареєстований за вказаною адресою. Коли стан здоров'я ОСОБА_2 погіршився, вона передала ОСОБА_3 свої особисті документи, зокрема ощадну книжку, видану на її імя, державний акт на право власності на земельну частку (пай). 01 грудня 2006 року ОСОБА_2 померла. Його батько проживав зі ОСОБА_2 однією сім'єю 9 років, здійснив її поховання. Про відмову від спадщини він не заявляв. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину ОСОБА_2, в тому числі її земельну ділянку пай. В свою чергу в установленому законом порядку заявник прийняв спадщину після смерті батька. Твердження прокуратури в заяві про визнання спадщини відумерлою про неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_2 є надуманим і не відповідає діючим законодавчим та нормативним актам України. Крім того, згідно заповіту у власності покійної ОСОБА_2 перебував також житловий будинок в с. Куянівка по вул. Першотравнева, 24, та вклад в ощадбанку Філіал 323/105, але на дане майно органи прокуратури не подали заяву про визнання його відумерлою, не дивлячись на те, що діюче законодавство України не передбачає визнання відумерлою спадщини частково.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, представників Куянівської сільської ради ОСОБА_5 та прокуратури Сумської області ОСОБА_6, які заперечують проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, суд першої інстанції керуючись ст. 1277 ЦК України виходив з того, що після смерті ОСОБА_2 пройшло понад 2 роки, спадщина після її смерті і до даного часу ніким не прийнята.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви не можна, так як суд дійшов його неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 01 грудня 2006 року в с. Куянівка Білопільського району Сумської області померла ОСОБА_2 (а. с. 3; 23).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, в тому числі на належну їй земельну ділянку площею 4,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Куянівської сільської ради Білопільського району, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 116357 (а.с. 4).

Відповідно до до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що його батько ОСОБА_3, постійно проживав зі ОСОБА_2 однією сім'єю протягом 9 років до дня її смерті в одному домоволодінні за адресою: вул. Перштравнева, 24, с. Куянівка Білопільського району Сумської області, де і був зареєстрований, а тому фактично приняв спадщину після її смерті. В підтвердження ним надано довідку Куянівської сільської ради від 04.12.2006 року, видану за життя ОСОБА_3

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно довідок виконкому Куянівської сільської ради ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав на житловій площі ОСОБА_2 за адресою: с. Куянівка, вул. Першотравнева, 24, Білопільського району Сумської області. Він здійснив її поховання. До дня смерті вони проживали разом 9 років і вели спільне господарство. Після її смерті 01 грудня 2006 року він проживав до дня своєї смерті 12 грудня 2007 року сам в даному будинку (а. с. 50-51).

Крім того, за життя ОСОБА_2 склала заповіт, в якому заповіла ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Куянівка, вул. Першотравнева, 24, Білопільського району Сумської області (а. с. 40). Заповіт посвідчено посадовою особою Куянівської сільської ради.

Факт реєстрації ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_2 за однією адресою в с. Куянівка на час смерті останньої підтверджується книгою реєстрації проживання по Куянівській сільській раді.

ОСОБА_3 помер 12 грудня 2007 року (а. с. 47). Після його смерті син ОСОБА_1 прийняв спадщину, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про право на спадщину за законом (а. с. 48).

Вказані обставини судом першої інстанції не зясовано, хоча в матеріалах справи міститься довідка Куянівської сільської ради від 13.10.2009 року в якій зазначено, що ОСОБА_2 до дня смерті проживала із співмешканцем ОСОБА_3, який помер 12.12.2007 року (а. с. 8).

ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сімєю його батька та ОСОБА_2 з 1991 року по 01 грудня 2006 року, тобто понад 5 років до часу відкриття спадщини, та факту постійного проживання проживання його батька ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини 01 грудня 2006 року (а.с. 25-28).

Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залишено без розгляду з тієї підстави, що наявний спір про право, так як земельні ділянки, які має намір успадкувати заявник, за рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2009 року передані у комунальну власність Куянівської сільської ради.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Куянівської сільської ради заперечив ту обставину, що ОСОБА_3 є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2, а тому його син ОСОБА_1 не має права на належну померлій земельну ділянку.

За таких обставин, коли між ОСОБА_1 та Куянівською сільською радою існує спір про право на спадкування майна померлої ОСОБА_2, який підлягає вирішенню в позовному провадженні, заява прокурора Білопільського району в інтересах Куянівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою підлягає залишенню без розгляду.

За ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, рішення суду на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з залишенням заяви прокурора Білопільського району в інтересах Куянівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 315; 374 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2009 року скасувати.

Заяву прокурора Білопільського району в інтересах Куянівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

ОСОБА_7