241/77/17
2/241/23/2018
31.08.2018 року Першотравневий районний суд
Донецької області
у складі: головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Небиліченко Т.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 10.09.2013 року, між ним та відповідачкою був укладений договір позики, у відповідності з яким він передав останній грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. Згідно зазначеного договору позики, відповідачка зобов'язалася повернути йому суму позики через рік, тобто в термін до 10.09.2014 року.
Факт передачі грошових коштів за вказаною вище договором позики підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачкою.
Крім того, 27.01.2014 року, між ним та відповідачкою був укладений ще один договір позики, відповідно до якого він передав останній грошові кошти в розмірі 3000 доларів США. Згідно зазначеного договору позики, відповідачка зобов'язалася повернути йому грошову суму в розмірі 3000 доларів США в серпні 2014 року, тобто датою закінчення терміну повернення коштів є 01 вересня 2014 року.
Факт передачі грошових коштів за вказаним вище договором позики також підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем.
Зазначеними розписками було передбачено нарахування відсотків за кожен місяць прострочення виплати. І у звязку із зазначеним позивач у своїх позовних вимогах просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму позики у розмірі 136650 гривень, відсотки за користування грошовими коштами у сумі 316827,58 гривень, 3% річних за прострочення грошового зобовязання у сумі 9805,11 гривень, а всього 463282,69 гривень.
В судове засідання позивач не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що просить стягнути з відповідачки суму позики у розмірі 60 000 гривень, а в решті позовні вимоги не підтримує. У разі неявки позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином заказною кореспонденцією з повідомленням.
У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом ухвалено проводити заочний розгляд справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики.
10 вересня 2013 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 дві тисячі доларів США під пять відсотків на місяць строком на один рік, про що складено розписку (а.с.5).
27 січня 2014 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником був укладений ще один договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 три тисячі доларів США під сім відсотків на місяць зі строком повернення у серпні 2014 року, про що також складено розписку (а.с.6).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.
Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконала, на неї слід покласти обов'язок повернути суму позики, задовольнивши тим самим позов у повному обсязі.
Враховуючи те, що позивач при звернення до суду із позовною заявою був звільнений від сплати судового збору. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а саме в сумі 704,80 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 200, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1), до ОСОБА_2 (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП:НОМЕР_2), про стягнення суми боргу - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2, 15 червня 1971 народження, на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, 15 червня 1971 народження, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Повний текст рішення виготовлено 05.09.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.
Суддя Д.О. Демочко