ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1070/18 Справа № 204/3925/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у її володінні, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у її володінні.

Зазначала, що їй належить 1/2 частка житлового будинку №74 з господарськими будівлями по вул.Наримська в м.Дніпрі. Інша частка цього майна належить ОСОБА_2, яка є її племінницею. Незважаючи на їхні родинні відносини, остання всіляко перешкоджає їй у користуванні та володінні спільною власністю та в порушення вимог законів здійснювала різні дії щодо розпорядження без її згоди цим майном. Так, вона реєструвала без згоди позивачки у будинку сторонніх осіб. Рішенням суду їй були усунуті перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в будинок. Після набрання рішенням законної сили виконавча служба видала їй ключі від дверей до будинку в дві порожні кімнати 10,3 кв.м та 17,6 кв.м (прохідну), дві інших кімнати були зайняті відповідачем і закриті на замки, про що складено відповідний акт. Однак, наступного дня після вселення, відповідач закрила на замок кімнату 17,6 кв.м і заборонила їй користуватися нею. Фактично її вселили тільки в одну житлову кімнату без опалення та енергопостачання.

Вказувала, що житловий будинок складається з однієї квартири та має 4 жилі кімнати. Як зазначено в акті, відповідач: «зайняла дві кімнати (1-6 площею 9,3 кв.м та 1-7 площею 8,4 кв.м), а дві кімнати залишилися вільними (1-4 площею 10,3 кв.м та 1-5 площею 17,6 кв.м). Але при вселенні їй не видали ключі від приміщення кухні, про що зазначено в акті про вселення. Таким чином, у користуванні відповідача знаходяться 3 жилих кімнати загальною площею 35,3 кв.м, а їй виділено тільки одну кімнату площею 10,3 кв.м, що значно менше, ніж передбачено законом відповідно до її частки. Крім того, відповідач не пускає її в приміщення кухні, яке згідно вимог законів повинно знаходитися у спільному користуванні. Внаслідок цього вона позбавлена можливості користуватися належною їй часткою власності.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила встановити порядок користування майном у домоволодінні №74 по вул.Наримській в м.Дніпро по 2 варіанту судової будівельно-технічної експертизи, надавши їй у володіння та користування в житловому будинку: жилу кімнату 1-4 площею 10,3 кв.м, й частину кімнати 1-5 площею 12,5 кв.м з улаштуванням в ній перегородки, а ОСОБА_2 - жилі кімнати 1-7 площею 8,4 кв.м, 1-6 площею 9,3 кв.м та 5,1 кв.м частини прилеглого приміщення 1-5 і залишити у їхньому спільному користуванні приміщення кухні 1-2, сіни 1-1, коридор 1-3, веранду 1-8, підвал під будинком, горище, а також залишити у спільному користуванні співвласників дворові будівлі й споруди: сарай літ.Б, туалет літ.В, вигрібну яму, ворота, огорожу, мостіння та інженерні комунікації: водопровід, каналізацію, мережі газо- та електропостачання, у тому числі двоконтурний газовий водогрійний котел, газову плиту, мийку з приборами обліку спожитої енергії; з метою усунення перешкод в користуванні власністю знести обладнані в будинку туалет, душову кабіну з приєднанням зайнятих ними площ до приміщення кухні та зобовязати ОСОБА_2 передати їй ключі від приміщень кухні 1-2, кімнати 1-5, сараю літ.Б та не перешкоджати у користуванні цими приміщеннями, газовим, електричним та сантехнічним обладнанням в кухні, у приєднані системи опалення до двоконтурного газового котла, електричних приладів та освітлення до загальної системи електропостачання та в улаштуванні перегородки в існуючому приміщенні 1-5, а також надавати при потребі домову книгу та технічний паспорт на домоволодіння; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у її володінні відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не виконав вимоги законів та позбавив позивача права користування власністю; судом не з'ясовано чи мали місце обставини, на які вона посилалася; суд не зазначив підстави відмови у задоволенні вимоги щодо знесення самовільно збудованих відповідачем туалету та душу; не обгрунтував підстави відмови у розгляді вимоги щодо усунення перешкод у приєднанні системи опалення до двоконтурного газового котла, електричних приладів та освітлення; не з'ясував фактичні обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Дніпропетровську по вул.Наримська,74, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10 березня 2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №4-748.

Інша 1/2 частина житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Дніпропетровську вул.Наримська,74, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування 1/2 частини домоволодіння від 04 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №2840.

Для визначення можливих варіантів встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку, підвалом під ним та приміщенням на горищі по вул.Наримська,74 в м.Дніпрі між двома співвласниками, яким належить майно у рівних частках, проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз складений висновок №4878/4879-16 від 23 лютого 2016 року, в якому надані варіанти встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку, підвалом під ним та приміщенням на горищі по вул.Наримська,74 в м.Дніпрі (а.с.49-61).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновком №4878/4879-16 від 23 лютого 2016 року судової будівельно-технічної експертизи як по першому, так і по другому варіанту передбачені перепланування приміщень в житловому будинку №74 по вул.Наримській в м.Дніпрі, для застосування будь-якого з запропонованих варіантів наведених у висновку №4878/4879-16 від 23 лютого 2016 року, необхідний дозвіл виконавчого комітету відповідно до ст.152 ЖК України та узгодження з іншими органами і службами, які правомочні приймати рішення щодо дозволу на переобладнання та перепланування будинку, позивач та її представник заперечували необхідність таких узгоджень, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.ст.364,367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» (далі Постанова).

У п.п.6,7 Постанови судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №4878/4879-16 від 23 лютого 2016 року вбачається, що для поділу житлового будинку по вул.Наримська,74 в м.Дніпро за запропонованими експертом варіантами необхідно здійснити переобладнання та перепланування. Крім того, згідно вказаного висновку за запропонованими експертом варіантами поділу неможливо обладнати в приміщенні кухні додатковий газовий водогрійний котел та газову плиту, в якості рекомендації експертом запропоновано облаштувати в приміщенні 1-4 приміщення кухні для одного з співвласників зі встановленням газового водогрійного котла, мийки та газової плити або улаштувати електрифіковану кухню у відповідності до вимог ДБН В.3.2.-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, що є втручанням в інженерні системи загального користування.

Згідно із п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України суд роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Тобто суд зобов'язаний на забезпечення здійснення прав сторін запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом та проведення переобладнань і вчинення перепланувань, дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку, дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

З матеріалів справи вбачається, що судом роз'яснено сторонам необхідність отримання висновків відповідних органів для поділу спірного будинку, проте позивач заперечувала про необхідність таких узгоджень.

В апеляційній скарзі позивач, серед іншого, посилалась на те, що згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Згідно з вказаними Правилами не передбачено отримання дозволів виконавчих комітетів на перепланування приміщень.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Переобладнання улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання.

Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону та прийшов до вірного висновку, що здійснюючи поділ житлового будинку в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного житлового будинку, в тому числі здійснити влаштування інженерних систем комунікацій, вказані роботи передбачають втручання в інженерні системи загального користування та потребують відповідних висновків відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку, оскільки втручання в інженерні системи загального користування передбачає його надання.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_5