Справа № 628/2882/18
Провадження № 2/628/1458/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року місто Куп'янськ

Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Демченко І.М.,

за участю секретаря Борщової О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп'янському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тіміршина Л.І. про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів

за участю представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, державного виконавця Тіміршиної Л.І.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі договору діє адвокат ОСОБА_4, звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються з нього на підставі рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області по справі № 2-1650 від 10.09.2007 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, за період з 12 серпня 2009 року по 01 лютого 2018року, в сумі 86559,81грн. Крім того, посилаючись на зміну сімейного стану ОСОБА_1, а саме : реєстрацію шлюбу з ОСОБА_6 та народження у 2018році доньки ОСОБА_7, просить зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням суду з 1/4 частини всіх видів його доходу на 1200грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам зазначає, що до лютого 2018 року йому взагалі не було відомо про знаходження на виконанні у відділі державної виконавчої служби виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_5. Вказує на те, що після ухвалення у 2009 році рішення про стягнення аліментів, вони з відповідачкою продовжили проживали разом за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, разом виховували дітей. 19 квітня 2015року сімейні відносини між ними були припинені, однак ОСОБА_2 залишилася проживати у належній йому квартирі до 21.02.2018, виїхавши з якої, забрала меблі та побутову техніку, накопичила заборгованість за спожиті комунальні послуги. Крім цього зазначає, що з часу окремого проживання від доньки, він у період з березня 2017 року по 1 березня 2018року перерахував доньці грошові кошти на карту Юніора у Приватбанку у сумі 6654грн.

27.09.2018 провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп'янському, Шевченківському районах та м.Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тіміршиній Л.І. вчиняти будь-які дії з примусового виконання виконавчого провадження № 14192816, що пов'язані зі стягненням суми нарахованої заборгованості по аліментам у розмірі 86559,81грн. за період з 12 серпня 2009 року по 01 лютого 2018року.

Ухвалою суду від 27.09.2018 у задоволенні вищезазначеної заяви про забезпечення позову відмовлено.

11.10.2018 на адресу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність за участю представника - адвоката ОСОБА_4

08.11.2018 відповідачем подано відзив, у якому по суті позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що позивачеві було відомо про рішення суду про стягнення аліментів, його викликали до державної виконавчої служби та роз'яснювали розмір аліментів, який він має сплачувати на утримання дитини. Однак, аліменти з січня 2018 року надходили не у повному обсязі. Посилання позивача на факт спільного проживання після розірвання шлюбу, вважає безпідставним, оскільки проживання за однією адресою не підтверджує спільного сімейного бюджету та існування між ними шлюбних відносин, надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_5. Крім цього, відповідач заперечує проти зменшення розміру аліментів, які стягуються на її користь на утримання доньки ОСОБА_5, оскільки по виконавчим провадженням жодних стягнень з позивача не відбувається.

14.11.2018 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено про те, що, на його думку, факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квітня 2015 року підтверджено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15.08.2018 у справі № 2-1605/07. Вважає, що цим же рішенням суду встановлено, що позивач не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про те, що йому було відомо лише про рішення суду про стягнення аліментів, а не про його виконання, у зв'язку з чим не мав можливості звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. Наполягає на зменшенні розміру аліментів, визначених рішенням суду, оскільки він має мінливий дохід та на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_6 та малолітня донька ОСОБА_7, 2018року народження.

Крім цього, 15.11.2018 на адресу суду від міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп'янському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшов розрахунок заборгованості по аліментам, які стягуються на підставі виконавчого листа № 2-1605 від 10.09.2007 з ОСОБА_1, відповідно до якого станом на 15.11.2018 заборгованість з урахуванням сплачених аліментів складає 93401,62грн.

Ухвалою від 03.12.2018 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, наполягав на скасуванні заборгованості по аліментам з підстав, зазначених у позові, та зменшенні розміру аліментів, оскільки позивач ОСОБА_1 має мінливий дохід, працює неофіційно на будівництві, на даний час створив іншу сім'ю, в якій у 2018році народилася донька ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що після розірвання шлюбу у 2009році з ОСОБА_1 вони дійсно проживали за однією адресою до квітня 2015року, однак позивач допомоги на утримання доньки ОСОБА_5 не надав. Крім того, зазначає, що позивач обіцяв в рахунок аліментів передати доньці право власності на квартиру. Щодо зміни матеріально-сімейного стану вказала на те, що також має ще одну дитину та має дохід, який складається із соціальної допомоги.

Третя особа - державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп'янському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тіміршина Л.І. у вирішенні спору покладалася на розсуд суду, зазначивши, що виклики до державної виконавчої служби направлялися за адресою місця проживання, однак він їх не отримував, оскільки перебував за кордоном, на телефонні дзвінки він не відповідав. З лютого 2018року ОСОБА_1 обізнаний про заборгованість по сплаті аліментів.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив обставини та правовідносини, що виникли між сторонами.

Встановлено, що 12.08.2009 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тіміршиної Л.І. на підставі виконавчого листа № 2-1605 від 10.09.2007, виданого Куп'янським міськрайонним судом Харківської області, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2007 (а.с.8-9).

З розрахунку, складеного державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп'янському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тіміршиною Л.І., встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 по аліментам, які стягуються з нього на підставі вищезазначеного виконавчого листа, станом на 15.11.2018 з урахуванням сплачених аліментів, складає 93401,62грн. (а.с. 98-100).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Частиною 2 статті 197 Сімейного Кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як на підставу, що має істотне значення в розумінні ч.2 ст. 197 СК України, позивач посилався на незнання про знаходження на примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів з 2009року, фактичне продовження сімейних відносин між сторонами після розірвання шлюбу та ведення спільного господарства у проміжок часу до квітня 2015року.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що він не був повідомлений про стягнення з нього аліментів в порядку виконавчого провадження.

Згідно частини 5 статті 124, пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та полягає у сукупності дій органів і посадових осіб, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З позовної заяви та пояснень представника позивача вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів та він з цим рішенням був згоден. Рішення набрало законної сили .

У випадку, якщо позивач не згоден з діями державного виконавця щодо його повідомлення про стан виконавчого провадження та розрахунком заборгованості по аліментам, він не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною скаргою на дії державного виконавця. Проте, як встановлено судовим розглядом, позивач, звернувся зі скаргою на дії державного виконавця лише після вжиття державним виконавцем ряду тимчасових обмежень, визначених ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з накопиченням станом на 01.01.2018 заборгованості у розмірі 86448,81грн.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позивач не сплачував аліменти з поважних причин, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на фактичне перебування у сімейних відносинах з ОСОБА_2, ведення спільного господарства та виконання обов'язку щодо утримання дитини в період до квітня 2015року, виходячи з такого.

Відповідно до п.44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім'я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі, і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».

Положеннями п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017, та положеннями п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу підлягають розгляду в судовому порядку.

Будь-якого судового рішення, ухваленого за результатами розгляду справи в порядку ст. 315 ЦПК України, на підтвердження факту проживання ОСОБА_2 однією сім'єю, до суду не надано. Додана до позовної заяви копія акту від 23.02.2018 не є належним та допустимим доказом факту такого проживання в розумінні ст. 95 ЦПК України. Рішення судів, на які посилається позивач, мали зовсім інший предмет спору та не стосувалися розгляду по суті питання спільного проживання сторін.

Оскільки позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч.2 ст.197 СК, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає у зв'язку з недоведеністю.

При цьому, суд зазначає, що надані до суду копії квитанцій про часткову сплату аліментів, можуть бути враховані в рамках виконавчого провадження № 14192816, відкритого 12.08.2009 на підставі виконавчого листа № 2-1605, виданого 10.09.2007 відповідно до положень ЗУ "Про виконавче провадження".

У разі наявності спору з приводу наявності (відсутності) заборгованості по сплаті аліментів та її розміру, вказане питання може бути вирішено в порядку визначеному ч. 4 ст. 195 СК України.

При цьому, посилання позивача та його представника на забезпечення дитини шкільними канцтоварами та одягом свідчить про виконання ним батьківських обов'язків по забезпеченню умов для виховання, розвитку доньки, що не є предметом спору, тому не можуть свідчити про її повне матеріальне забезпечення.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача у позовній заяві як на підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментам - непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та така підстава була передбачена ч.3 ст. 197 СК України, положення якої виключені на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016 року.

Посилання позивача на наявність заборгованості за спожиті, нібито відповідачем, комунальні послуги, також не приймаються судом до уваги, оскільки не стосуються предмету позову.

При вирішенні позовних вимог в частині зміни розміру аліментів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку.

Згідно із ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

З часу ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки, змінився його сімейний стан, він 18.12.2015 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року в нього народилася донька - ОСОБА_7.

Разом з тим, у відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_8.

Таким чином, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів лише сам по собі факт народження іншої дитини та необхідність її утримання, так як збільшення прав та інтересів однієї дитини за рахунок прав та інтересів іншої дитини є неприпустимим.

При цьому, суд враховує пояснення представника позивача, про те, що ОСОБА_1 працює на будівництві, має постійний заробіток, та приймаючи до уваги, що позивач не довів, що його матеріальний стан змінився настільки, що він неспроможний сплачувати на користь ОСОБА_2 ? частку від свого доходу, тому не може погодитися з позицією позивача, що аліменти в розмірі 1200грн. щомісяця по повноліття доньки будуть достатніми для її гармонійного розвитку. Зважаючи на малолітній вік дитини та враховуючи зміну матеріального стану матері дитини в бік його погіршення, що підтверджується тим, що вона перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради як малозабезпечена, суд вважає, що дитина сторін буде захищеною та буде отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, саме за умов раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів у частці від заробітку ОСОБА_9

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що юридично значимі обставини для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання доньки ОСОБА_5, визначені у ч.1 ст.192 СК України, відсутні, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 192, 197 Сімейного Кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тіміршина Л.І. про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Куп'янський міськрайонний суд Харківськоїобласті протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 17.12.2018.

Головуючий: І.М.Демченко