Єдиний унікальний номер: 448/1145/18
Провадження № 2/448/820/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05.12.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Торської І.В.,

за участю секретаря Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 Андрійовичапро стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_3, звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 04.05.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачемЩербатим ОСОБА_4 укладено кредитний договір №б/н на суму 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що згідно умов зазначеного вище Договору такий складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, а також Тарифів банку, що викладені на сайті Приватбанку.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2, уклавши з позивачем ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК»договір та отримавши грошові кошти, не виконує належним чином свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Станом на 18.06.2018відповідач - ОСОБА_2 заборгував Банку за вказаним кредитним договором кошти в сумі 13057,31 грн. з яких: 7 315,33 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом та 7 422,79 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 598,01 грн. штраф (процентна складова).

З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в розмірі 13 058,31 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2018 року вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Ухвалами суду від 01.10.2018 року та 30.10.2018 року явка представника банку для дачі особистих пояснень була визнана обовязковою. Дані ухвали отримані банком електронною поштою 16.10.2018 року та 19.11.2018 року, такіне виконані, представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився. В матеріалах цивільної справи міститься вимога в якій такий позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить суд слухати справу у їх відсутності.

За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Стосовно неявки в судове засідання представника Позивача, явка якого ухвалами суду від 01.10.2018 року та 30.10.2018р. визнана обов'язковою, та можливості розгляду справи по суті або залишення позову без розгляду, суд керується позиціями судів вищих інстанцій, неодноразово викладених у їх рішеннях, про те, що суд не може залишити позов без розгляду за наявності заяви про розгляд справи у відсутність позивача, навіть коли суд визнав його явку обов'язковою, оскільки визнання явки обов'язковою не скасовує положення закону, яке передбачає написання заяви про розгляд справи у відсутність позивача (зокрема, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2013 р. у справі № 6-27570св13).

Стосовно ж викладення Позивачем у позовній заяві певної умови, за наявності якої Позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності його представника («в разі неявки в судове засідання відповідача»), суд вважає, що висунення такої умови не відповідає вимогам статті 44 ЦПК України щодо добросовісного користування процесуальними правами, подібна умова участі/неучасті Позивача (його представника) не передбачена ЦПК України та, головне, не може бути виконана судом на практиці, оскільки суд не отримує завчасно від учасників справи підтвердження їх участі у судовому засіданні, і в разі явки сторони в судове засідання у призначений судом день і час неможливо забезпечити явку протилежної сторони до суду в цей же час протягом кількох хвилин. Натомість самі сторони, як неодноразово зазначав у своїй практиці Європейський суд з прав людини, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (зокрема, пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України).

З огляду на наведене суд вбачає за можливий розгляд даної цивільної справи без участі Позивача (представника Позивача) із застосуванням передбачених ЦПК України наслідків невиконання ним вимог ухвал суду від 01.10.2018 року та 30.10.2018р.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак у поданому 28.09.2018р. клопотанні позовних вимог не визнав, та зазначив, що згідно розрахунків, які долучені до матеріалів справи представником позивача, основна заборгованість за кредитом станом на 31.05.2015 року відсутня, в той же час позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами, пеню та штрафи, що суперечить ч.1 ст.1048 ЦК України. Крім того зазначила, що факт укладення договору від 04.05.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем не підтверджений, оскільки умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу. В цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем, що свідчить про те, що вони на відповідача не розповсюджуються. Вважає, що позов повністю не обґрунтований, а тому задоволенню не підлягає.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що позивачем - АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі Анкета-заява), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі Тарифи), витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку(далі Умови) та два розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015 року та станом на 18.06.2018 року.

Зі змісту Анкети-заяви від 04.05.2011 вбачається, що ОСОБА_2 надав свої особисті дані та своїм підписом підтвердив згоду на отримання кредиту. Вид кредитної картки зазначено платіжна карта кредитна «Універсальна», ліміт кредитування в заяві не зазначено.

При цьому, з наданого позивачем витягу Тарифів вбачається, що вони визначені у виді пільгового періоду, базової процентної ставки в місяць, розміру обовязкового щомісячного платежу, пені за несвоєчасне погашення кредиту, штрафних санкцій, що є різними по чотирьом видам карток «Універсальна».

Вивчаючи зміст Умов і Правила надання банківських послуг в Приватбанку та аналізуючи їх як обґрунтування позову позивачем, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов відповідач, як клієнт Банку, був зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим Договором.

Крім того, пунктом 2.1.1.5.6 Умов передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором, клієнт зобовязаний на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф розмір якого встановлено Тарифами договору.

Згідно з п.1.1.3.2.4 ОСОБА_1 має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому ОСОБА_1, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів ОСОБА_1 не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Згідно наданих позивачем двох розрахунків заборгованості, а саме: - розрахунку станом на 31.05.2015 року, за період з 05.05.2011 по 31.05.2015 не зазначено чи здійснювались витрати кредитних коштів за договором від 04.05.2011. Сальдо поточної заборгованість за кредитом складає 3 704,81 грн. та загальна заборгованість за процентами - 108,16 грн.; - розрахунку станом на 18.06.2018, за період з 01.06.2015 по 18.06.2018 витрати клієнтом кредитних коштів за договором від 04.05.2011 року здійснювались в розмірі 3,30 грн. (01.02.2017). Остання платіжна операція по витраті кредитних коштів зафіксована 01.06.2018 на суму 100,00 грн.В розрахунку станом на 18.06.2018 зазначено, що станом на 18.06.2018 року загальна заборгованість за наданим кредитом складає 11 960,30 грн. з них 7 315,33 грн. - нараховані відсотки та 7 422,79 грн. - пені, 1 098,01 грн.заборгованість по судовим штрафам, що разом складає 13 058,31 грн., що при здійсненні арифметичного розрахунку є розбіжності.

Крім того, з наданих представником позивача розрахунків заборгованості за договором № б/н від 04.05.2015 станом на 31.05.2015, вбачається, що 01.09.2015 Банком було збільшено розмір ставки по поточній та простроченій заборгованості з 30 %до 43,20 %.

Про зміну з 01.09.2015 тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Універсальна ГОЛД» в частині розмірів процентної ставки, пені тощо зазначено і в кінці Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт.

Відтак, після укладання кредитного договору від 04.05.2011, а саме 01.09.2015 відбулась зміна кредитором процентної ставки та інших тарифних умов договору.

Судом встановлено, що спір виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобовязання.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

За правилами ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 2-3 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладання договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною

Згідно зі ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В розумінні ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме: обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи позов, позивач стверджує, що Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на момент підписання відповідачем ОСОБА_2, а також Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» були розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд звертає увагу на те, що ні Тарифи, ні Умови не містять відомостей (реквізитів) про їх затвердження повноважним органом Банку, що ставить під сумнів достовірність таких доказів в розумінні ст.79 ЦПК України.

Анкету-заяву відповідача не можна сприймати за достовірний доказ, для підтвердження всіх обставин, якими позивач обґрунтовує позов, а також для зясування інших обставин, які мають значення для справи, оскільки в ній не заповнені графи про те, в якому розмірі встановлено кредитний ліміт, строк дії картки її номер тощо.

Розрахунки заборгованості за договором суд відхиляє, визнаючи їх неналежними та недостовірними доказами в розумінні ст. 77 та ст. 79 ЦПК України, з огляду на таке.

В розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 18.06.2018 року існують очевидні розбіжності,а саме згідно підсумкових записів в розрахунку зазначено: 7 315,33 грн. нараховані відсотки та 7 422,79 грн. - нарахована пеня, 11 960,30 грн. загальна заборгованість за наданим кредитом, 1 098,01 грн. - заборгованість по судовим штрафам, однак загальна сума заборгованості зазначена 13058,31 грн. Дані розбіжності не дають можливості перевірити правильність нарахування штрафних санкцій, якими обґрунтовується позов. В розрахунку станом на 31.05.2015 зазначено заборгованість відповідача за кредитом та за процентами за період з 04.05.2011-31.05.2015 складає в сумі 4910,98 грн., однак згідно розрахунку станом на 18.06.2018 року, протягом 2015-2017 відповідачем здійснювались погашення заборгованості в розмірі 6 462,18 грн., а відтак зазначені дані не дають можливість перевірити правильність нарахування як основної заборгованості, відсотків так і штрафних санкцій.

Крім цього, розрахунки заборгованості за договором №б/н від 04.05.2011 не містять даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків, виду та номеру платіжної картки, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений позивачем в установленому законом порядку.

Оцінюючи аргументи позивача, викладені в позові за відсутності заперечень та аргументів відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Проаналізувавши належність, допустимість та достовірність доказів, поданих на обґрунтування позову, в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов наступних висновків.

Позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження моменту укладання кредитного договору з відповідачем шляхом зарахування коштів на особовий картковий рахунок відповідача або в інший спосіб передачі коштів в його користування.

Аргументи позивача про укладання кредитного договору з відповідачем на тих умовах та тарифах, якими обґрунтовується позов, та про наявність у відповідача боргу перед Банком в загальній сумі 13 058,31 грн. не є переконливими з огляду на недоведеність таких обставин належними та достовірними доказами.

Відсутність належним чином завірених розрахунків за кредитним договором по всім складовим заборгованості за кредитним договором є підставою для відхилення аргументів позивача про те, що у відповідача є заборгованість по відсоткам та пені у заявлених в позові розмірах.

Позивачем також не надано доказів, на підставі яких суд міг би встановити інші обставини, що мають значення для справи, зокрема: відкриття рахунків на імя відповідача, рух коштів по рахункам, зміна тарифів за згодою відповідача, тощо.

Будь - яких доказів про те, що відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов банк проінформував відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки з 01.09.2014, надавав відповідачу виписки про стан картрахунків (п.1.1.3.1.9 Умов), направляв вимогу про погашення заборгованості (п. 2.1.1.5.6 Умов) позивач також не надав.

Згідно з правовими позиціями, що неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015 р. у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16, не підписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Аналогічні правові позиції і висновки щодо доказів на підтвердження факту видачі банком і отримання позичальником кредитних коштів викладено й в рішеннях Верховного Суду. Зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі №364/594/17 суд касаційної інстанції вказав на правильність висновків Володарського районного суду Київської області та Апеляційного суду Київської області про те, що «не можуть свідчити про отримання відповідачем кредитних коштів і посилання банку на факт погашення заборгованості за кредитом, оскільки здійснення таких операції відображено лише у довідці, зробленій самим банком, без надання належних доказів взагалі факту їх здійснення, як і доказів того, що вказані операції проводилися відповідачем у справі».

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин справи щодо наявності у відповідача зобовязань за кредитним договором б/н від 04.05.2011 на умовах та розмірі, якими обґрунтовано позовні вимоги та на цій підставі відмовляє в задоволенні позову.

Судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп., сплачений позивачем при подані позову до суду, в силу ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,133, 141, 258, 259, 264-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем - Акціонерним товариством ОСОБА_1 «Приватбанк».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач Акціонерне товариство ОСОБА_1 «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д (адреса для листування:49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50), , МФО №305299, рах. №3111 (для погашення заборгованості та судових витрат).

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1; паспорт серії КА №341647.

Повний текст рішення складено 11.12.2018року

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили

«___»___________ 20 р.

Суддя І.В.Торська