Провадження № 2/127/4164/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.12.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1989 від 12.10.2004 року та договору дарування частки квартири від 24.04.2014 року належить право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Згідно особового рахунку № 033685 на квартиру в ній, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони приватизували квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1989 від 12.10.2004 року. В 2014 році ОСОБА_2 подарував свою частку квартири позивачу та виїхав до Польщі, де мешкає до нині. До м. Вінниці він не приїздив жодного разу, а тому знятися з реєстрації не має можливості. Згідно акту №9880 від 13.09.2018 р. про відсутність особи, зареєстрованої в жилому приміщенні, ОСОБА_2 в квартирі не проживає з серпня 2015 року, з того часу участі в оплаті, комунальних послуг не приймає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №86 в будинку № 41 по вулиці Скалецького в м. Вінниці.

08.10.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.11.2018року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи думку позивача та її представника, вимоги ст. 280 ЦПК України ,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1989 від 12.10.2004 року та договору дарування частки квартири від 24.04.2014 року належить право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно особового рахунку № 033685 на квартиру в ній, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони приватизували квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1989 від 12.10.2004 року.

Згідно договору дарування від 24.04.2014року ОСОБА_2 подарував свою частку квартири ОСОБА_1

Згідно акту №9880 від 13.09.2018 р. про відсутність особи, зареєстрованої в жилому приміщенні, ОСОБА_2 в квартирі не проживає з серпня 2015 року.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру, а тому ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №86 в будинку № 41 по вулиці Скалецького в м. Вінниці.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №86 в будинку № 41 по вулиці Скалецького в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 19.12.2018року.

ОСОБА_1, АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1.

ОСОБА_2, АДРЕСА_3, паспорт серія АВ 614217.

Суддя: