Справа № 159/2539/18
Провадження № 2/159/826/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Конашук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковель в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 12.11.2003. За час перебування в шлюбі подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 29.06.2006 квартиру, яка була обєктом спільної сумісної власності подружжя поділено та за позивачем і відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину за кожним в квартирі АДРЕСА_2. Право власності на ? частину спірної квартири зареєстровано за позивачем 04.04.2007. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 вдруге одружився та зареєстрував дружину ОСОБА_3 в квартирі по вул. Братуня, 9/1 в м. Ковелі. 24.03.2008 позивач з прилюдних торгів придбала ? частину квартири, яка на праві власності належала ОСОБА_2 Право власності зареєстровано 03.04.2008. У 2008 році відповідач виселився з квартири та виїхав на інше постійне місце проживання. Зазначає, що реєстрація відповідачів у спірному житлі позбавляє позивача належним чином використовувати свою власність. З посиланням на норми ст. 405 ЦК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом квартирою № 1 в будинку № 9 по вул. Братуня в м. Ковелі.

Ухвалою судді від 12.06.2018 відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Відповідачам запропоновано у 15 денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Ковельського міськрайонного суду відзив на позов. Копію ухвали про відкриття провадження надіслано учасникам справи.

Відповідачі копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідачів було викликано через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, шляхом опублікування оголошення на сторінці Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що відповідачі до суду не зявились, про причини неявки не повідомили, за правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає можливим, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідачів, за наявними у справі доказами та ухвалити заочне рішення.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.04.2007 № 14135383 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі рішення Апеляційного суду Волинської області від 29.06.2006, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 09.02.2007 належить ? частина квартири АДРЕСА_1.

З копії свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів від 24.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 1051 вбачається, що ОСОБА_1 придбала ? частку квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Волинської області від 29.06.2006, ухвал Апеляційного суду Волинської області від 09.02.2007 та від 18.07.2007.

Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.04.2008 за № 18357078 доводиться та обставина, що ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, яке виникло на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24.03.2008.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3.

Судом встановлено та підтверджується довідками УДМС у Волинській області, що в квартирі АДРЕСА_2 крім позивача зареєстровані також ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.39 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Відповідачі з 2008 року не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, що обєктивно знайшло своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

За вказаних обставин, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідачів в рівних долях з кожного на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 274-279, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних долях з кожного на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий:ОСОБА_4