Справа № 196/1270/18
№ провадження 2/196/489/2018
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.

за участю секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, про позбавлення права користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, про позбавлення права користування житлом.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її синові ОСОБА_2 з 04 квітня 2017 року на парві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

На момент придбання житлового будинку в ньому була зареєстрована ОСОБА_3, хоча фактично фона там не проживала та не проживає.

В серпні 2018 року вона звернулася до відділу соціального захисту населення Царичанської райдержадміністрації з проханням про призначення житлової субсидії. Проте їй було повідомлено, що враховуючи доходи ОСОБА_3, зареєстрованої в житловому будинку її сина, житлова субсидія їй нарахована не буде.

Між нею та ОСОБА_3 не укладались жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням, витрати на утримання житлового будинку ОСОБА_3 не несе і вона не є членом її родини.

Враховуючи вищевикладені обставини та посилаючись на вимоги ст.ст.16, 386, 391 ЦК України, прохає позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була сповіщена про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Оскільки відповідач була належним чином сповіщена про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Представник третьої особи виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п.40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування нерухомого майна від 04 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В., зареєстрованого в реєстрі за №253, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7. 8).

При цьому, в спірному домоволодінні зареєстрована: ОСОБА_3, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №430 від 04.07.2018 року (а.с.6).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 залишається зареєстрованою в житловому будинку АДРЕСА_1, проте в житловому будинку не мешкає без поважних причин, особистих речей в ній не має, оплату комунальних послуг не здійснює.

Отже, дії відповідача по відношенню до ОСОБА_2, в інтересах якого пред'явлено даний позов, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві власності майном, у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст.41 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Оскільки, відповідач своїми діями порушила законні права та інтереси ОСОБА_2, то у відповідності зі ст.391 ЦПК України, останній як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з якого вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи, що на теперішній час житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1, яка звернулася до суду з даним позовом в інтересах та за захистом прав ОСОБА_2 як власника спірного житлового будинку, не порушує прав фізичних та юридичних осіб, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, зустрічних позовних вимог також, крім того, відповідач без достатніх підстав до нині зареєстрована за адресою житлового будинку, в ньому не проживає, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача права користування спірним житловим будинком знайшли своє підтвердження, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, шляхом зняття її з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Таким чином, судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.379, 386, 391 ЦК України, ст.с.4, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-285, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, про позбавлення права користування житлом, задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с.Куликів Жовківського району Львівської області, зареєстровану в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, права користування цим житловим будинком шляхом зняття її з реєстрації в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витра по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Копію заочного рішення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу ОСОБА_3 протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуюча: О.М.ГУДИМ