Справа № 308/2998/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 листопада 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - ОСОБА_1,

при секретарі - Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Сбербанк» - ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 49021-ФО/2015/202 від 07.10.2015 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 07.10.2015 року між Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником всіх прав та зобовязань якого на підставі зареєстрованих змін до Статуту від 26.11.2015 року є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 49021-ФО/2015/202 згідно якого банк надав ОСОБА_5, а остання отримала суму кредиту у розмірі 70 751,53 гривень, на цілі зазначені у пункті 1.3. цього Договору, та зобовязалась своєчасно та у повному обсязі виплачувати ОСОБА_6 проценти за користування кредитом у розмірі 37,00 % річних, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому Графіком Додаток №1 до Кредитного договору. Кінцевий термін повернення кредиту - 06 жовтня 2020 року, що передбачено п.8.1. Договору.

Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. ОСОБА_5 систематично порушувала терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Вимога позивача про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором, відповідачем залишено без задоволення, відповідачка заборгованість не погасила, від виконання своїх зобов'язань ухиляється. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 13.03.2017 року перед позивачем по кредитному договору № 49021-ФО/2015/202 від 07.10.2015 року становить 134 983,62 гривень, з яких : 69 299,71 гривень - заборгованість за кредитом; 31 071,75 гривень проценти за користування кредитом; 26 372,38 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; 7 939,78 гривень пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 300,00 штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_5

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 887 , № 700 та № 629.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з'явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 07.10.2015 року між Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником всіх прав та зобовязань якого на підставі зареєстрованих змін до Статуту від 26.11.2015 року є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №49021-ФО/2015/202 згідно якого банк надав ОСОБА_5, а остання отримала суму кредиту у розмірі 70 751,53 гривень, для погашення заборгованості за кредитним договором №202#5 від 24 січня 2014 року, з кінцевим терміном повернення до 06.10.2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37,00 % річних, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що стверджується кредитним договором №49021-ФО/2015/202 від 07.10.2015 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 5-14/.

Відповідно до п.1.1. вказаного кредитного договору відповідач ОСОБА_5 зобовязалася прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути кредит ОСОБА_6, а також сплатити ОСОБА_6 проценти за користування кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, та виконати всі інші умови цього договору.

Згідно п.1.3 кредит надається з метою погашення заборгованості за кредитом, що отриманий позичальником в ОСОБА_6 за договором на поточні потреби договором №202#5 від 24 січня 2014 року.

Згідно п.8.1 кредитного договору позивач зобовязується щомісячно до 07 го числа кожного місяця, яке є розрахунковою датою здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами , визначені у графіку з кінцевим терміном повернення кредиту 06.10.2020 року.

Умовами договору передбачено застосування пені та штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.

Відповідно до п.10.1 вказаного кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п.10.2 вказаного кредитного договору у разі прострочення сплати основної суми кредиту, передбаченої графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості , боржник зобовязаний сплачувати ОСОБА_6 штраф, який складає 300, 00 гривень відповідно до розрахунку.

Як вбачається з кредитного договору ОСОБА_5 отримала кошти від позивача на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору.

Також умовами Кредитного договору було передбачено, що банк має право в односторонньому вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, зокрема у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена даним договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом (п.п.«А» п.8.3).

Позивач в позові зазначає, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Однак, у порушення умов кредитного договору ОСОБА_5 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Внаслідок цього, станом на 13.03.2017 року в неї утворилась заборгованість перед кредитором в сумі 134 983,62 гривень, з яких : 69 299,71 гривень - заборгованість за кредитом; 31 071,75 гривень проценти за користування кредитом; 26 372,38 гривень пеня за прострочення повернення заборгованості за договором; 7 939,78 гривень пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 300,00 гривень штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту.

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

05.09.2016 року на адресу відповідача ОСОБА_6 направлено вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором, однак станом на день подання позову до суду вимога не виконана, борг не сплачений .

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов кредитного договору №49021-ФО/2015/202 від 07.10.2015 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Так як своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 не виконувала належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника дострокового повернення кредитних коштів.

Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (ОСОБА_6) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так як своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання , то у позивача виникло право вимагати достроково від боржника повернення кредитних коштів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про дострокове стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Сбербанк» згідно кредитного договору №49021-ФО/2015/202 від 07.10.2015 року заборгованості в розмірі 134 983,62 гривень підлягають до задоволення з мотивів викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 625,1054, 1055 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України , суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 акціонерного товариства «Сбербанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце реєстрації м. Ужгород, вул. Кармелюка, 12 А/29, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт громадянина України ВО 633933 виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 22.09.2008 року) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Сбербанк» (місце знаходження: 01601, м.Київ, вул. Володимирська, 47, ) п/р 3739604 в ПАТ «Сбербанк» суму заборгованості за кредитним договором №49021-ФО/2015/202 від 07.10.2015 року в сумі 134 983,62 гривень, з яких : 69 299,71 гривень - заборгованість за кредитом; 31 071,75 гривень проценти за користування кредитом; 26 372,38 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; 7 939,78 гривень пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом; 300,00 штраф за факт прострочення сплати основної суми кредиту.

Стягнути з ОСОБА_3 ( місце реєстрації м. Ужгород, вул. Кармелюка, 12 А/29, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт громадянина України ВО 633933 виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 22.09.2008 року) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Сбербанк» (місце знаходження: 01601, м.Київ, вул. Володимирська, 47, ) п/р 3739604 в ПАТ «Сбербанк» сплаченого ними суми судового збору в розмірі 2024,75 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (місце знаходження: 01601, м.Київ, вул. Володимирська, 47, ) п/р 3739604 в ПАТ «Сбербанк»;

Відповідач ОСОБА_3 ( місце реєстрації м. Ужгород, вул. Кармелюка, 12 А/29, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт громадянина України ВО 633933 виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 22.09.2008 року).

Дата складання повного судового рішення - 07.12.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1