АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 619/1888/17

Провадження № 22-ц-/790/3475/18

28 серпня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

позивач - прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області та Фонду державного майна України

відповідач - Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, відповідач - ОСОБА_1

треті особи : Державна служба України з питань геодезії картографії та кадастру

ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року (суддя Нечипоренко І.М.)

у справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1, треті особи : Державна служба України з питань геодезії картографії та кадастру, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

встановив:

У червні 2017 року прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.09.2010 про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, який зареєстровано 05.11.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33 (серія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2), скасувавши його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру НОМЕР_2;

В обґрунтування позову зазначав, що прокуратурою Харківської області визначено Дергачівську районну державну адміністрацію та Фонд державного майна України органами, в інтересах яких подається позов у зв'язку з тим, що саме їх інтереси порушено внаслідок перевищення компетенції Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області, ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» та ПАТ лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» під час відмови від земель площею 62,3 га оздоровчого призначення державної власності та передачі їх у розпорядження Пересічанській селищній раді Дергачівського району, яка в подальшому розпорядилася ними як землями комунальної власності та передала у власність громадянам.

Згідно з інформацією Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 29.05.2015 №02-19/372 Фонд державного майна України не надавав вказаній місцевій раді згоду на припинення права самостійного користування земельною ділянкою оздоровчого призначення площею 62,3 га. Також, згідно інформації ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 26.05.2015 року №05-02-02/497 будь-яких погоджень або дозволів від Фонду державного майна України щодо передачі державних земель оздоровчого призначення у розпорядження Пересічанській селищній раді не надавалося.

Справу було розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.04.2018 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном носить ознаки непропорційного та становитиме надмірний тягар, що свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

В апеляційній скарзі прокуратура Харківської областіпросить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі відзиву на апеляційну скаргу не надали.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень статей 78, 84, 121 Земельного кодексу України, статей 14, 41 Конституції України, керувався практикою Європейського суду з прав людини, та своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що станом на час передачі вказаної земельної ділянки у власність відповідачу, спірна земельна ділянка належала до земель державної власності та на ній розташовані обєкти державної власності. Вказана земельна ділянка перебувала в межах населеного пункту сел.Березівське, що надавало право Пересічанській селищній раді повноваження проводити дії по зміні її цільового призначення та передачі у власність відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України. На момент передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача, рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березовські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було дійсним, ніким не було оскаржено або скасовано. Отже, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про скасування державного акту на право постійного користування, як правовий акт на момент передачі у власність земельної ділянки мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішення про позбавлення громадян власності, набутої за час дії нормативно-правового акту, тобто погіршувати становище відповідача.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання постанови Ради Міністрів Української PCP «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоровя Української PCP» від 23 квітня 1960 року №606 усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоровя зобовязано було передати у строк до 1 травня 1960 року у відання Українській республіканській Раді Міністерства профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

До переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передавалися у відання Українській республіканській Раді Міністерства охорони здоров'я Української PCP увійшов і санаторій «Березівській мінеральні води».

Положенням «Про курорт Березівські мінеральні води», затвердженим Радою Міністрів Української РСР від 16 серпня 1982 року, курорт Березівські мінеральні води був віднесений до курортів республіканського значення.

Постановою Верховної Ради Української PCP «Про захист суверенних прав власності Української PCP» від 29 листопада 1990 року № 506 на території республіки введено мораторій на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української PCP про роздержавлення майна.

Згідно з Указом Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» від З0 серпня 1991 року № 1452-ХІІ та Законом України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10 вересня 1991 року № 1540-ХП майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших обєктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

Виходячи зі змісту наведених вище нормативних актів стосовно права власності держави України після розпаду Союзу PCP, право власності на майно, розташоване на території України і передане у віддання профспілковим організаціям набула держава Україна.

Після розпаду Союзу PCP правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, у свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Постановою президії Ради Федерації незалежних професійних спілок України «Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 22.11.1991 року на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об'єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

04.12.1991 року між Федерацією незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України укладено установчий договір про створення акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» і рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва від 23.12.1991 року № 971 зареєстровано акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

Таким чином, на момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, передане йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки, на яких воно розташоване, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника, тобто держави.

Даний факт також встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року, що набрало законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, зазначені факти, встановлені рішенням суду, мають преюдицію, у звязку з чим суд першої інстанції безпідставно не взяв їх до уваги.

Відповідно до статті 84 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, зокрема, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), обєкти незавершеного будівництва та законсервовані обєкти.

Відповідно до частин 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3, виданого 26.11.1997 року на підставі рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району № 254 від 14.10.1997 року ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» був постійним користувачем земель оздоровчого призначення загальною площею 62,3 га, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №6.

Відповідно до статуту ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано виконкомом Дзержинської районної ради м. Харкова від 01 листопада 1999 року, вказане підприємство створене ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок.

Засновниками Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є Фонд соціального страхування України та Федерація незалежних професійних спілок України.

Матеріали справи містять рішення Харківської обласної ради XXIII сесії IV скликання від 27 січня 2005 року, яким затверджено розроблений Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» проект встановлення меж населених пунктів на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району, згідно з яким площа смт Пересічне складає 1012,5332 га, селища Березівське 237,6425 га, селища Комунар 96,6224 га, загальна площа земель цих населених пунктів згідно з проектом складає 1346,7981 га.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року припинено право постійного користування Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та вирішено внести зміни до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6.

Зазначене рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07 квітня 2005 року винесено на підставі листа Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» № 158 від 29.03.2005 року та листа Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» № 05-39/966 від 24.05.2004 року, якими заявлено про необхідність припинення постійного користування землею Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» площею 45,7475 га та прийняття їх у комунальну власність.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28 лютого 2006 року припинено право постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» земельною ділянкою загальною площею 16,5525 га, що розташована на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та вирішено скасувати державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6.

Вказаним рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року вищевказану земельну ділянку загальною площею 16,5525 га в с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району передано в оренду ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років.

Згідно інформації відділу Держземагентства у Дергачівському районі від 19 травня 2015 року встановлено, що запис в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6 щодо реєстрації державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» скасований на підставі вказаних рішень Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

У подальшому рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 02 березня 2007 року припинено користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,3030 га та рішенням від 18 лютого 2011 року припинено користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельною ділянкою площею 0,0769 га у зв'язку з наданням їх Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого.

Встановлено, що Пересічанською селищною радою Дергачівського району в межах земель оздоровчого призначення державної власності площею 62,3 га, право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_3, здійснено розпорядження частиною вказаних земель із зазначенням їх статусу як землі комунальної власності.

Згідно рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області LХХІІ сесії V скликання від 30.09.2010 року «Про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1» ОСОБА_1 було передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 на підставі рішення LХХІI сесії V скликання Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.09.2010 року, належить земельна ділянка площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва).

Згідно актового запису про шлюб за № 15 від 21.01.2011 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року, що набрала законної сили, визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року «Про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересінчаської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року «Про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року набрала законної сили, колегія суддів дійшла висновку, що право постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» не було припинено, земельна ділянка не була вилучена у встановленому законом порядку, тому розпорядження нею Пересічанською селищною радою Дергачівського району із зміною цільового призначення є неправомірним.

Крім того, відповідно до статей 20, 47 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, до земель оздоровчого призначення належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Досліджені матеріали справи свідчать про порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що відповідно до пункту а) частини 1 статті 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання реєстрації недійсною. Вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

З врахуванням зазначених положень, колегія суддів зазначає, що лише Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області мала повноваження припинити постійне користування землею оздоровчого призначення державної власності в межах населеного пункту с. Березівське Дергачівського району та в подальшому розпоряджатися вказаними землями, оскільки припинення права постійного землекористування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування.

Визначений Пересічанською селищною радою Дергачівського району у рішеннях від 07.04.2005 року та 28.02.2006 року статус спірної земельної ділянки, як землі комунальної власності, є неправомірним, оскільки вибуття останньої з державної власності відбулося без згоди власника у встановленому законом порядку.

Колегія суддів дійшла висновку щодо грубого порушення інтересів суспільства та держави при вилученні земельної ділянки державної власності оздоровчого призначення, оскільки Пересічанська селищна рада Дергачівського району розпорядилася зазначеною земельною ділянкою з порушенням вимог закону.

Вищезазначене є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог прокуратури Харківської області.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, якими суд обґрунтував відмову у задоволенні позову, а саме: щодо вжиття ОСОБА_1 під час набуття майна в рамках безоплатної приватизації землі всіх необхідних заходів, яких вимагало діюче на той час законодавство, внаслідок чого постанова Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року не має правових наслідків для ОСОБА_1, а тому вона не може бути позбавлена власності в інтересах суспільства та держави; щодо добросовісного набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку та порушення такого права у разі задоволення позову суперечить принципу «пропорційності» та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, що становить для ОСОБА_1 надмірний тягар; щодо втручання держави у право власності ОСОБА_1 є невиправданим, з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Враховуючи, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а також з врахуванням суспільного та оздоровчого призначення курорту «Березівські мінеральні води», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, не відповідає такому суспільному інтересу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання, що потягло за собою зміни цільового призначення земель оздоровчого призначення та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, а саме на землю оздоровчого призначення, як джерела задоволення потреб суспільства в користуванні природними лікувальними властивостями землі для профілактики захворювань і лікування людей.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що суспільний, публічний інтерес також полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

Застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, суд першої інстанції не урахував порушення принципу пропорційності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що втручання держави у право власності ОСОБА_1 є виправданим, оскільки встановлено, що воно є законним та здійснюється з метою задоволення суспільного і публічного інтересу та відповідає визначеним цілям.

З висновком суду першої інстанції, який ґрунтувався на рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року щодо відсутності можливості реалізації власниками землі та землекористувачами права на отримання відшкодування, суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає його необґрунтованим, оскільки під час розгляду даної справи ОСОБА_1 питання про компенсацію не порушувалось, суд першої інстанції дане питання не вирішував, а лише зазначив про відсутність можливості отримання відшкодування, при цьому не надавши будь-якого правового обґрунтування зазначеному висновку.

При цьому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не позбавлена права порушувати питання про відшкодування завданих збитків шляхом пред'явлення відповідного позову.

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року було встановлено, що право постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» не було припинено, земельна ділянка не була вилучена у встановленому законом порядку, тому розпорядження нею Пересічанською селищною радою Дергачівського району із зміною цільового призначення є неправомірним.

Таким чином, прокуратура Харківської області лише у лютому 2017 року мала об'єктивну можливість дізнатися про факт порушення прав держави.

Отже, початок перебігу позовної давності почався з моменту, коли позивач отримав можливість дізнатися про порушення свого права, тобто після прийняття рішення Харківським апеляційним господарським судом 21.02.2017 року.

Оскільки з позовом до суду прокуратура Харківської області звернулась у червні 2017 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності, то відсутні підстави для застосування передбачених у ч. 4 ст. 267 ЦК України наслідків.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, передбачених пунктами 1,4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, який зареєстровано 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33, серія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_2, скасувавши його державну реєстрацію.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1, шляхом скасування кадастрового номеру.

Стягнути на користь прокуратури Харківської області з Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та ОСОБА_1 судовий збір по 6 000 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко