ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2556/18
Провадження №2/477/1040/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглядаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Моісеїни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 Моісеїна звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, таким що втратив право користування житловим будинком за адресою: вул. Дружби, 23 в с.Шевченкове Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що є власником вище вказаного житлового будинку, що придбала у ОСОБА_3 26 липня 2018 року, та в якому зареєстрований чоловік попередньої власниці відповідач ОСОБА_2 Вирішити питання про добровільне припинення права відповідача користування даним майном, зокрема його зняття з реєстраційного обліку з її будинку, не надається можливим у звязку з тим, що відповідач виїхав своєю сімєю до Канади та повертатись наміру не має. Реєстрація відповідача в її будинку створює для неї певні незручності, зокрема додаткову оплату комунальних послуг, неможливість скористатись пільгами та субсидіями, оскільки не може надати та підтвердити відомості про доходи відповідача. Отже реєстрація відповідача за вказаною адресою, порушує її права як власника даного майна та вимагає захисту її прав в судовому порядку.

Представник позивача звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримала та просила про їх задоволення. Також просила про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, відзив не надіслав, про час та місце судового зсідання повідомлявся належно, в тому числі з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області веб-сайту судової влади України, у звязку з чим, з урахуванням приписів частини першої ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідно юдо чю.2 ст. 247 ЦПК України, звукозапис технічними засобами не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Відповідно до копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26 липня 2018 року (а.с. 11) житловий будинок №23 по вул.Дружби в с.Шевченкове Вітовського району Миколаївської області належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1. Даний будинок придбано у ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_5 та попередній власниці даний будинок належав на підставі свідоцтва по право власності на нерухоме майно, що видане виконкомом Шевченківської сільської ради 13 серпня 2009 року (а.с. 11-16).

За даними копії свідоцтва про шлюб 1-ФП №057698, шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано 19 грудня 2009 року (а.с. 17), тобто після набуття у власність ОСОБА_4 у власність дане майно, отже у суду відсутні підстави вважати про належність даного майна до спільної сумісної власності подружжя.

Посилання позивача про підстави звернення до суду із цим позовом підтверджуються даними Шевченківської сільської ради від 08.10.2018 року, згідно яких, за вказаною адресою є зареєстрованим також відповідач ОСОБА_2 - стороння для власника особа (а.с. 19).

За даними акту від 08 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з початку 2014 року. Його особисті речі в будинку відсутні (а.с. 18)

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, вирішуючи питання про правову норму, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, суд виходить з наступного.

Житловий будинок за адресою вул. Дружби, 23 в с.Шевченкове Вітовського району Миколаївської області є особистою власністю позивача. Відповідач не є та не був членом її сімї, тобто є для позивача сторонньою особою.

За такого суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей 317, 319, 391 та 406 ЦК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та сторонніми особами.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За частиною другою ст. 406 ЦК України, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вище встановлені обставини, приймаючи до уваги, що наявне у відповідача право на проживання у даному будинку ним не реалізується з 2014 року, в той час як викликає для позивача невиправдані витрати, зокрема додаткову оплату комунальних послуг, позбавляє можливості скористатись комунальними послугами та субсидіями, тому, за наведених обставин, також з урахуванням розяснень, що містяться в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, суд дійшов висновку про те, що право ОСОБА_2 на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 23 (двадцять три) по вул. Дружби в с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортні дані ЕР 098615, виданий Баштанським РВ УМВС України в Миколаївській області 11.06.2003 року, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, особистий код платника податків НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова