Провадження № 22-ц/802/9/18 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 31 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 078-22-96/08 відповідно до якого, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 77 500,00 доларів США. Також того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки з ОСОБА_3. Покладені на неї зобов'язання за договором ОСОБА_1 не виконала, у зв'язку з чим станом на 06 липня 2017 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 94 575,81 доларів США, з яких: 68 696,00 доларів США - основна сума боргу; 25 879,81 доларів США - нараховані проценти річних. З посиланням на приписи ст.ст. 11, 509, 525, 549, 553, 554, 623, 624, 625 ЦК України ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2008 року №№078-22-96/08 у загальному розмірі 79 955,72 доларів США (сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять доларів США сімдесят два центи), з яких: 68 696,00 доларів США - основна сума боргу; 11 259,72 доларів США - нараховані проценти за користування кредитними коштами.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 31 210,28 грн. (тридцять одна тисяча двісті десять гривень двадцять вісім копійок).

В задоволенні клопотання Представника відповідачів ОСОБА_2 про закриття провадження у справі відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить змінити судове рішення, стягнувши з боржника 760396,92 доларів США, з яких 68 696,00 - тіло кредиту, 7 700,92 доларів США нараховані відсотки за користування кредитом.

26 листопада 2018 року представник позивача акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Пуха Наталія Станіславівна подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості та судового збору - змінити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором, що становить 68 696,00 доларів США за тілом кредитом, а також проценти за користування кредитними коштами в розмірі - 11 259,72 доларів США, що складають : відсотки по ставці 11,4% (11,9% з 17 листопада 2008 року згідно додаткової угоди № 1) в розмірі 5641,70 доларів США, та починаючи з 15 жовтня 2014 року по 06 липня 2017 року 3% річних в розмірі 5618.02 доларів США.

Однак такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач) (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір кредиту № 078-22-96/08 (т.1 а.с. 3-8).

За умовами даного договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 77 500,00 доларів США зі сплатою 11,4 % процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному в додатку №1 до цього договору (п. 1.1 договору).

Згідно затвердженого сторонами графіку, останній платіж за договором мав відбутися 30 липня 2028 року (п.п. 1.1.1 договору).

Кредит надавався позичальнику для придбання нерухомого майна (п. 1.2 договору).

У разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, НБУ, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити (збільшити або зменшити) проценту ставку за користування кредитом, що визначена у п.п. 1.1 договору (п.2.7 договору).

Про намір змінити розмір процентів та/або комісії кредитор зобов'язаний повідомити позичальнику не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати початку їх ведення, а також надати позичальнику для укладення проекти двох примірників відповідної додаткової угоди (п. 2.7.1 договору).

У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків визначених в п.п. 3.3.7, 3.3.8 Договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п.4.5 договору).

У додатковій угоді № 1 від 31 жовтня 2008 року сторони погодили, що з 17 листопада 2008 року процента ставка за кредитним договором встановлена на рівні 11,9% (т.1 а.с. 103).

У додатковій угоді № 2 від 05 лютого 2009 року сторони визначили, що погашення заборгованості буде здійснюватися шляхом сплати щомісяця до 05 числа ануїтетних платежів у розмірі 831,98 доларів США з терміном погашення до 30 липня 2028 року. Також сторони фактично змінили нумерацію пункту 4.5 договору на пункт 4.4 не змінивши при цьому його змісту (т.1 а.с. 106-109).

У додатковій угоді № 3 від 15 лютого 2009 року сторони погодили сплату що погашення заборгованості буде здійснюватися шляхом сплати щомісяця до 16 числа ануїтетних платежів у розмірі 831,98 доларів США з терміном погашення до 30 липня 2028 року (т.1 а.с. 110).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зі змісту кредитного договору(з врахуванням додаткової угоди №1 від 16 лютого 2009 року та додаткової угоди № 2 від 05 лютого 2009 року) погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 2.4. договору кредиту повинно відбуватися кожного місяця, наступного за тим за який були нараховані проценти за користування кредитом.

Згідно з пунктом 4.4 договору (з врахуванням зміни нумерації пункті відповідно до додаткової угоди № 2 від 05 лютого 2009 року), сторони встановили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків визначених в п.п.3.3.7, 3.3.8 Договору протягом більше ніж 90 календарних дів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З довідки банку слідує, що останній платіж за кредитним договором був здійснений 15 липня 2014 року (т.1 а.с. 25 зворот).

З врахуванням приписів п. 4.4 договору, на 91 календарний день, тобто 14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 повинна була здійснити повне погашення наявної заборгованості за договором достроково.

З огляду на те, що відповідачем ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувались, висновок суду про стягнення з неї на користь банку вказаного розміру кредитної заборгованості є правильним, підтверджується наявними у справі доказами та узгоджується з нормами матеріального права та відсотки по ставці 11,4% (11,9% з 17 листопада 2008 року згідно додаткової угоди №1) до 14 жовтня 2018 року включно в розмірі 5641,70 доларів США.

Разом з цим, висновок суду щодо стягнення з 15 жовтня 2014 року по 06 липня 2017 року 3% річних зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України диспозитивність - є одним з основних принципів цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Звертаючись до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав, позивач просив стягнути заборгованість, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором та проценти за користування кредитними коштами, в розмірі визначеному кредитним договором.

Вимоги щодо стягнення 3% річних за порушення грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялись, а тому нараховані судом 3% річних в сумі 5618, 02 грн. стягненню з відповідачів в користь позивача не підлягають.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості підлягає відповідній зміні, а саме: стягнути з ОСОБА_1 в користь позивача підлягає 68 696,00 доларів США- заборгованості за кредитом; 5641,70 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом, всього 74337,70 грн.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що нараховані відсотки за користування кредитними коштами за період з 15 липня 2014 року по 14 жовтня 2014 року відповідно до розрахунку відповідача становлять 2082,9 доларів США, а розмір заборгованості за відсотками в сумі 5641,70 доларів США є необгрунтованим та не заслуговують на увагу, оскільки розраховуючи розмір відсотків за користування кредитом за зазначений період відповідач не врахувала, що станом на 15 липня 2014 року у позичальника вже існувала прострочена заборгованість, а тому правильним є розрахунок заборгованості, наданий позивачем на обгрунтування позовних вимог (а.с. 20-21).

Доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмету спору на час розгляду справи, а саме: вчинення виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на нормах процесуального права з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Тобто, ст. 255 ЦПК України не містить підстави закриття провадження по справі у зв'язку з вчиненням виконавчого напису нотаріуса не пред'явленим до виконання за невиконаним зобов'язанням.

Зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 372/1720/14-ц від 04 квітня 2018 року у справі №755/30334/14-ц зроблений правовий висновок, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Крім того, наявність виконавчого напису нотаріуса за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності.

Разом з тим, вчинення виконавчого напису нотаріусом не свідчить про відсутність предмета спору, який виник між сторонами по справі з підстав невиконання кредитних зобов'язань.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та зміни рішення в частині розміру стягнення заборгованості, зокрема з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 078-22-96/08 від 31 липня 2008 року в розмірі 74 337 доларів США 70 центів, яка складається з: 68 696,00 доларів США- заборгованості за кредитом; 5641,70 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З врахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в загальній сумі 29 017 грн. сплаченого судового збору при зверненні з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21серпня 2018 року в частині розміру стягнення заборгованості та судового збору змінити.

Викласти абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 078-22-96/08 від 31 липня 2008 року в розмірі 74 337(сімдесят чотири тисячі триста тридцять сім) доларів США 70 центів, яка складається з: 68 696,00 доларів США- заборгованості за кредитом; 5641,70 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 29 017(двадцять дев'ять тисяч сімнадцять) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді