Номер провадження: 22-ц/785/6589/18
Номер справи місцевого суду: 521/4263/18
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Погорєлової С.О.,

суддів - Заїкіна А.П., Калараш А.А.,

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про стягнення матеріальної шкоди, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Бобуйка А.Д. 08 травня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2018 року позовну заяву було залишено без руху у зв'язку із невиконанням позивачем вимог п.п. 2, 9, 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України, та надано 10-ти денний строк для усунення недоліків.

07 травня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду виправлену позовну заяву, однак, позивач не вказав реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), як того потребує п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що позивачем недоліки у повному обсязі усунуті не були.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява подана з дотриманням вимог процесуального законодавства з копіями відповідно до кількості учасників справи, зі вказанням реквізитів сторін у справі, а невказання позивачем власного реєстраційного номеру облікової картки платника податків не є підставою для визнання позовної заяви неподаною.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконані вимоги ухвали суду від 15 березня 2018 року та не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), як того потребує п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що позивачем недоліки у повному обсязі усунуті не були.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2018 року позовну заяву було залишено без руху у зв'язку із невиконанням позивачем вимог п.п. 2, 9, 10 ч.3 ст. 175 ЦПК України.

07 травня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду виправлену позовну заяву, однак, позивач не вказав реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), як того потребує п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у зв'язку із чим ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Таким чином, судом першої інстанції було обмежено позивача у доступі до правосуддя та застосовано надмірний формалізм при розгляді справи.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас, у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому, судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, не повне зазначення реквізитів сторін у справі, адже зазначені обставини можуть бути з'ясовані судом на наступних стадіях процесу.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2018 року по справі №758/11077/14-ц.

За таких обставин, відповідно до ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

А.А. Калараш