Справа № 504/3352/18
провадження № 2/504/2141/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2018смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. ОСОБА_1 області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 16.04.1996 року померла її мати ОСОБА_4 любов ОСОБА_5. Позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори у звязку з тим, що на час смерті ії матері застосовувались норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяли на час відкриття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що місце реєстрації померлої та заявниці не співпадають, крім того відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) тому заявниці було рекомендовано вирішити питання по суті в судовому порядку. Позивачка є спадкоємцем першої черги. Просить суд встановити факт що вона проживала разом з ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини та визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, після смерті її матері.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та дату засідання була повідомлена належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 квітня 1996 року померла ОСОБА_4 у віці 78 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖД №095168 від 03.07.2007 року виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис 22.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЯД №801368 від 25.02.1952 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Старовипревського району Волинської області, ОСОБА_6 народилась 13.08.1946 року. Батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Згідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ №282731 виданого Сербською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, заявниця змінила прізвище на «Замковенко».

Відповідно довідки Курісівської сільської ради Лиманського району Одеської області №1856 від 30.10.2017 року ОСОБА_4 любов ОСОБА_5 до дня своєї смерті 16.04.1996 року була зареєстрована і постійно проживала в селі Каїри Лиманського (колишня назва Комінтернівського) району Одеської області по вул. Вишневої, б. 8 з 10 листопада 1951 року.

Згідно довідки Курісівської сільської ради Лиманського району Одеської області №1857 від 30.10.2017 року, ОСОБА_4, актовий запис про смерть №22 від 17.04.1996 року, відповідно до запису в погосподарській книзі №13 Курісовської сільської ради, особовий рахунок №1235, до дня своєї смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: Одеська область, Лиманський (колишня назва Комінтернівський) район, с. Каїри, вул. Вишнева, б. 8.

Згідно абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту повязане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийняття заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно п. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, такий має бути встановлений в судовому порядку.

Окрім цього, встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст.2 ЦПК України.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Лиманської районної нотаріальної контори Одеської області, позивачкою пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки на час відкриття спадщини вона не була прописана разом із спадкодавцем та не подала в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, та не можливо визначити фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Згідно акту складеному депутатом Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка померла 16.04.1996 року, проживала з ОСОБА_2 за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Сербка, вул. О. Кошевого, б. 12.

Відповідно до розяснень наданих у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до п.1 ст.273 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що, ОСОБА_4, яка померла16.04.1996 року, проживала разом зЗамковенко ОСОБА_5, а тому заява про встановлення юридичного факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії №0568742 виданого громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Україна» на імя ОСОБА_4, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Комінтернівської райдержадміністрації від 04.02.1997 року №81 в тому, що їй належить 7,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 22.12.1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №6374.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на обєкти права власності, а й права із здійсненням яких законом повязується виникнення майнових прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на вказані земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, 1270, 1272ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом з ОСОБА_9 на момент відкриття спадщини, тобто 16.04.1996 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП:НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) в розмірі 7,31 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4, померлої 16.04.1996 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров