Справа № 344/7273/18
Провадження № 2/344/3201/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

28 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що їй як власнику квартири, належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності. У даній кватирі позивач зареєстрована та проживає. Разом із співлласниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та позивачем, за цією адресою ,згідно з довідкою про склад сім'ї від 29.05.2018 року, що видана ТОВ «Балтія-Сервіс», прописаний колишній чоловік позивача - ОСОБА_2 відповідач, який на даний час з ними не проживає понад два роки. Комунальні послуги відповідач не оплачує, оскільки ними не користується. Вказує, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. ОСОБА_1 працює та має право на отримання субсидії, однак відповідачу субсидія не потрібна, оскільки він там не проживає. Позивач не має можливості оформити субсидію, так як відповідач зареєстрований у даній квартирі. На підставі акту приватного нотаріуса ОСОБА_5 03.10.2012 року про передачу майна стягувачу, в рахунок погашення боргу, затвердженого виконачою службою Тлумацького РУЮ, позивачу перейшла у власність 1/4 частина квартири за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чехова, 17/8 за рахунок боргу ОСОБА_2, який виник через несплату аліментів. Оскільки відповідач не проживає у вищезгаданій квартирі більше двох років, тому він втратив право на користування цим житлом. На підставі наведеного просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій позов підтримала з мотивів, викладених в заяві, просила такий задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 13.11.2007 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 - батьку, ОСОБА_2 чоловіку, ОСОБА_4 дочці в рівних долях (а.с.4,16).

Це також підтверджується копією ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5,15).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НМ № 034256 (а.с.7,18).

Згідно з копією Свідоцтва приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 03.10.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4637, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції 06.08.2012 року, ОСОБА_1 перейшла у власність 1/4 частка квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 (а.с.8,9,14,17).

Відповідно до Довідки №02-02/446, виданої 29.05.2018 року ТОВ «Балтія-Сервіс», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (колишній чоловік), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка) (а.с.6).

Як вбачається із заяви № 01-20/1645 від 09.08.2018 року, засвідченої ТОВ «Балтія-Сервіс», заявники: ОСОБА_6, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_6, стверджують, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.33).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідност. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_2, який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №8 в будинку № 17 по вул. Чехова в м. Івано-Франківськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265-268,280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 8 в будинку № 17, по вул. Чехова, м. Івано-Франківськ.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.