ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3184/18 Справа № 181/196/17 Суддя у 1-й інстанції - Гончаренко О.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи тим, що 16 травня 1994 року він був прийнятий у члени акціонерного товариства «Іванівське» Межівського району Дніпропетровської області, яке згодом перейменувалося у КСП «Іванівське».

Вказував, що 28 березня 1995 року, за період його членства, АТ «Іванівське» отримало державний акт про право колективної власності на землю, однак з невідомих причин, його не було внесено до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до державного акту.

Зазначав, що про цю обставину йому стало відомо після отримання 30 грудня 2016 року повідомлення відділу Держгеокадастру в Межівському районі Дніпропетровської області, до цього часу він був переконаний, що його право на земельну частку (пай) ніким не оспорюється.

Посилаючись на те, що невнесення його до списку не може бути підставою для позбавлення його права на земельну частку (пай), а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 4,96 умовних кадастрових гектар на території Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, яка встановлена для члена КСП АТ «Іванівське» Межівського району Дніпропетровської області.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області, діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що позивача було прийнято в члени АТ «Іванівське», а відповідачем є не розпорядник земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року апеляційне провадження закрите.

Постановою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, що переглядається, не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Процедура паювання земель визначена Указом Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року.

Згідно зі ст.23 ЗК України (в редакції, що діяла на час розпаювання) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до положень ч.2 Указу Президента, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, процедура паювання земель розпочиналася з передачі відповідних земель з державної власності до колективної шляхом оформлення державного акта на право колективної власності на землю з додаванням до цього акта списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю).

Виходячи із зазначених норм закону, право співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі Державного акта на право колективної власності на землю з обов'язковим додатком - списком громадян, що є членами недержавного сільськогосподарського підприємства.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно відомостей трудової книжки серії БТ-II №1525532, заповненої 22 січня 1985 року на ім'я ОСОБА_1, останнього прийнято в члени АТ «Іванівське» Межівського району Дніпропетровської області, запис №11 від 16 травня 1994 року на підставі протоколу №6 від 16 травня 1994 року.

Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №1312 від 30 грудня 2016 року, в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 28 березня 1994 року АТ «Іванівське» Межівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 не значиться.

Заявою, датованою 10 лютого 2017 року, яка адресована Межівській районній державній адміністрації Дніпропетровської області підтверджується, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з вимогою видати йому сертифікат на право на земельну частку (пай), як члену колишньому члену АТ «Іванівське», у розміру, встановленому для членів зазначеного підприємства.

Згідно відповіді Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №42-132/0/312-17 від 24 лютого 2017 року, в зв'язку з тим, що позивача не включено до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, виданого АТ «Іванівське», рекомендовано звернутись до суду.

Повідомленням відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №1317 від 30 грудня 2016 року підтверджується, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки по АТ «Іванівське» (Іванівська сільська рада), станом на 01 січня 2016 року становить 172525,80 грн. Середній розмір паю на території Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області складає 4,96 умовних кадастрових га.

Як вбачається із матеріалів справи, розпаювання земель відбулось у 1995 році, тобто державний акт на право колективної власності на землю даного КСП виданий 28 березня 1995 року, а позивач не був включений до списку-додатку до названого державного акту (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню.

Однак такий висновок суду є передчасним з огляду на те, що у порушення вимог ст.197 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) та вимог, викладених у ст.130 ЦПК України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення), судом першої інстанції не було вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору.

Згідно ч.1 ст.17 ЗК України, в редакції 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

01 січня 2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України. Відповідно до п.1 ст.116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Нормами п.12 Перехідних положень ЗК України передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у ст.122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI "Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно п.3 Прикінцевих та Перехідних Положень згаданого Закону, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а)земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б)всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а)розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б)земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в)землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г)усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 нього розділу.

Також, вказаним Законом внесені зміни до ст.122 ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок.

Згідно ч.4 даної статті (із внесеними змінами) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 № 308,Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.

Отже, з набуттям чинності змін до ЗК України, передачу у власність чи користування земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) здійснює Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз.4 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» від 16 квітня 20904 року №7 судам роз'яснено, що позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Судом не враховано, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, після внесення змін до ЗК України, є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке не було залучено до участі у даній справі. Тому, на думку колегії суддів, прийняття судового рішення у даній справі стосується його прав, свобод, інтересів та обов'язків, як розпорядника даного нерухомого майна.

Поряд з цим, відповідачем у справі визначено Межівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області, яка не є розпорядниками земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз'ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст.12,51 ЦПК України не роз'яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст.55 ЦПК України.

Судом не було взято до уваги, що розпорядник землі змінився, а тому Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повинно приймати участь у справі в якості співвідповідача, поряд з КСП, сільськогосподарські кооперативи ( при наявності їх чи їх правонаступників), районною державною адміністрацією, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, тому що рішення по справі може вплинути на його права.

Позивач клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача вказаного органу не заявляла.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як розпорядника землею, яка перебуває у державній власності, вирішення даного спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №14, суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За приписами ч.4 ст.367 ЦПК України, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав розгляду справи та прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1.897 грн.79 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.