Справа № 344/742/18
Провадження № 22-ц/4808/343/18
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.,

за участю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2018 року в складі судді Татарінової О.А., ухвалене в м. Івано-Франківську, -

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 квітня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода на магістралі М3 в напрямку м. Будапешт, за участю транспортного засобу ERX-709, яким керував громадянин Угорщини та автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, який належить на праві власності ОСОБА_5 В результаті ДПТ автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2014 року з нього стягнуто на користь відповідача матеріальну шкоду у розмірі 188 872,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2014 року змінено і зобов'язано ОСОБА_5 після отримання майнової шкоди передати йому у власність пошкоджений транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2.

Вважає, що оплачуючи кошти згідно вищевказаного рішення суду апеляційної інстанції, він набуває у власність в майбутньому транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2.

Посилаючись на те, що у нього є покупець, якого цікавить саме такий автомобіль в після аварійному стані, у зв'язку з чим є можливість на взаємовигідних умовах і відповідачу і йому швидше виконати рішення суду, просив відповідача надати можливість оглянути автомобіль для його оцінки. Однак ОСОБА_5 навмисно приховує інформацію щодо умов зберігання і стану автомобіля марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2, даних про виплату страхового відшкодування. Тому звернувся до суду з метою визначення ринкової вартості залишків транспортного засобу зобов'язати ОСОБА_5 надати йому доступ до огляду транспортного засобу марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2, ідентифікаційний № кузова (VIN) НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12 лютого 2008 року із залученням експерта автотоварознавця чи суб'єкта оціночної діяльності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оплачуючи кошти згідно рішення суду апеляційної інстанції до нього перейде у власність в майбутньому транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2. Суд першої інстанції неправильно встановив дійсні обставини, які мали значення для справи, оскільки у відповідача фактично також є зобов'язання передати йому в майбутньому пошкоджений транспортний засіб. Тобто, до спірних правовідносин сторін суду слід було застосувати зобов'язальні правовідносини.

Вважає, що відповідач навмисно приховує від нього стан автомобіля, що може свідчити про продаж ним придатних до використання вузлів та агрегатів пошкодженого автомобіля на запчастини.

Суд першої інстанції жодним чином не мотивував і не обґрунтував свій висновок в частині того, яким чином, чому і в який спосіб правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» та якими саме статтями цього закону вони регулюються.

Крім того, місцевий суд залишив поза увагою частину дев'яту статті 10 ЦПК України відповідно до якої якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Цим самим суд фактично позбавив його судового захисту та права на справедливий суд.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України відповідачем не подавався.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку повідомлявся.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження».

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 08 квітня 2012 року на території Угорщини, на ділянці 134 км правої смуги автомагістралі М3 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЕRХ-709-вантажівка ХYU-124-причіп під керуванням громадянина Угорщини та автомобіля під керуванням Шагана В.М. д.н.з. НОМЕР_2, якого рішенням Гайдубйосьорменьського міського суду від 24 жовтня 2012 року визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 188 872,00 грн (а.с. 5-7).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2014 року змінено та зобов'язано ОСОБА_5 після отримання майнової шкоди - передати у власність ОСОБА_4 пошкоджений транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.8-11).

07 листопада 2017 року, 21 листопада 2017 року та 08 грудня 2017 року ОСОБА_5 направлявся адвокатський запит № 11 з вимогою надати повну та достовірну інформацію щодо транспортного засобу марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 12-14, 15-17, 19-21).

Згідно відповіді ОСОБА_5 від 28 листопада 2017 року транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 на 08 квітня 2012 року не був застрахований за програмою «Каско» та знаходиться за адресою: Галицький район, с. Мединя, вул. Галицька, 297 (а.с.18).

Згідно відповіді ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 23 березня 2018 року інформація та документи щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_5 внаслідок ДТП, яка сталася 08 квітня 2012 року відсутня (а.с. 88).

Як вбачається з картки міжнародного автомобільного страхування автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований, строк дії картки з 10 березня 2012 року по 09 квітня 2012 року (а.с.29).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до вказаних положень Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець визначає обсяг дій, які слід вчинити для виконання судового рішення.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами стосуються виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року. Тому, у разі невиконання у добровільному порядку боржником судового рішення, його примусове виконання здійснюється держаним або приватним виконавцем.

З метою забезпечення виконання судового рішення виконавець наділений відповідними повноваженнями і зобов'язаний вчиняти дії, які направлені на його виконання.

Щодо іншої природи даних правовідносин, на що вказує апелянт в скарзі. Зокрема доводи про те, що заявлений позов спрямований на захист його прав як майбутнього стягувача щодо передачі автомобіля, оскільки схильний сумніватися у доброчесності відповідача щодо збереження стану автомобіля, не заслуговують на увагу, оскільки вказують на відсутність порушеного права на час подання позову. Тоді як не спростовано, що спірні правовідносини випливають із виконання судового рішення і повинні врегульовуватися законом, який визначає цю стадію процесу.

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статті 89 ЦПК України а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта