Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 753/16761/14-ц

провадження № 61-8970св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс. Капітал»,

представники: Космина Оксана Вікторівна, Давиденко Надія Олегівна, Бойко АнастасіяВалеріївна,

відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

представник - ОСОБА_5,

третя особа за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6),

відповідач за зустрічним позовом - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт»,

треті особи за зустрічним позовом: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ліквідатор Дяченко Сергій Вікторович, моторне (транспортне) страхове бюро України,

представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - Карпик Леонід Іванович,

представники моторного (транспортного) страхового бюро України: Давиденко ЮліяКостянтинівна, Боярська Галина Петрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в складі судді Сирбул О. Ф. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Ратнікової В. М., Пікуль А. А. та касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2016 року в складі колегії суддів: Соколової В. В., Ратнікової В. М., Пікуль А. А.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі - ТОВ «Маркс.Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» (далі -

ПрАТ «СК «Лафорт») укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу «SUZUKI SWSFT», державний номерний знак НОМЕР_1. 27 травня 2012 року сталася ДТП, за участю автомобілів «SUZUKI SWSFT», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем «SUZUKI SX-4», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_11, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2012 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_5 На підставі заяви про страховий випадок та страхового акта від 02 жовтня 2012 року ПрАТ «СК «Лафорт» виплатило ОСОБА_11 страхове відшкодування у розмірі 2 701,86 грн. 01 липня 2013 року між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «Маркс.Капітал» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Маркс.Капітал» набуло право регресної вимоги за договором обов'язкового страхування від 13 липня 2012 року, укладеним з ОСОБА_6

Посилаючись на указане, позивач просив суд задовольнити його вимоги та стягнути на його користь з ОСОБА_5 суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 2 701,86 грн.

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Маркс.Капітал», ПрАТ «СК «Лафорт», треті особи: ОСОБА_5, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ліквідатор Дяченко С. В., моторне (транспортне) страхове бюро України, про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору.

Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2013 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, було прийнято рішення про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій

ПрАТ «СК «Лафорт», у зв'язку із чим на момент укладення договору про надання фінансових послуг факторингу товариство не володіло необхідним обсягом прав для укладення такого договору.

Посилаючись на указане, ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним договір про надання фінансових послуг факторингу від 01 липня 2013 року, укладений між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «Маркс.Капітал».

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня

2015 року, позов ТОВ «Маркс.Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Маркс.Капітал» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2 701,86 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_6, подану представником - ОСОБА_5 та ОСОБА_5 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Макрс.Капітал» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Маркс.Капітал» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_5 страхового відшкодування у порядку регресу.

22 серпня 2016 року ТОВ «Маркс.Капітал» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

05 вересня 2016 року ОСОБА_6 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

У грудні 2016 року ТОВ «Маркс.Капітал» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6, в якому зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що 13 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та

ПрАТ «СК «Лафорт» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого застраховано відповідальність власника транспортного засобу «SUZUKI SWIFT», державний номерний знак НОМЕР_1.

27 травня 2010 року сталася ДТП за участю автомобілів «SUZUKI SWIFT», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та

«SUZUKI SX-4», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_11, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 22 червня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

29 травня 2012 року ОСОБА_11 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 18 червня

2012 року вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля

«SUZUKI SX-4», державний номерний знак НОМЕР_2, становила 3 242,25 грн.

18 липня 2012 року ОСОБА_11 звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акта від 02 жовтня 2012 року ПрАТ «СК «Лафорт» визначено розмір та порядок виплати страхового відшкодування та 03 жовтня 2012 року ОСОБА_11 сплачено страхове відшкодування у розмірі

2 701,86 грн.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, моторне (транспортне) страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України

від 16 вересня 2015 року в справі № 6-284ц15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, щопосилання суду лише на вимоги статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є недостатніми. Обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені, підтверджені матеріалами справи, перевірені позивачем та не заперечуються ним. Також позивач не посилався та не довів наявність необґрунтованих виплат, які виникли внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_5 зобов'язань, визначених Законом.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Маркс.Капітал» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється та з урахуванням того, що позивач сам його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування та не довів наявності необґрунтованих виплат, які виникли внаслідок порушення ОСОБА_5 зобов'язань, дійшов правильного висновку про те, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_6 вважала, що

ПрАТ «СК «Лафорт» на час укладення договору про надання фінансових послуг факторингу не володіло необхідним обсягом прав для укладення такого договору, оскільки 14 березня 2013 року розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, було прийнято рішення про тимчасове зупинення дії всіх ліцензій ПрАТ «СК «Лафорт».

Судом встановлено, що 01 липня 2013 року між ПрАТ «СК «Лафорт» та

ТОВ «Маркс.Капітал» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Маркс.Капітал» набуло право регресної вимоги і за договором обов'язкового страхування від 13 липня

2012 року укладеним з ОСОБА_6

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтями 1077, 1079 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона - фактор, яким може бути банк або фінансова установа, передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другій стороні (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною п'ятою статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання тинків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу може надавати послуги пов'язані з пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Встановлено, що ТОВ «Маркс.Капітал» згідно з розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 07 липня 2011 року № 421 було зареєстровано як фінансова установа та має право на надання фінансових послуг факторингу.

Виходячи з положень статті 1079 ЦК України клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. В даному випадку клієнтом у договорі факторингу виступає страхова компанія, діяльність якої на час укладення договору не була припинена.

З 14 березня 2013 року у товаристві припинилися будь-які повноваження страховика згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому правильними є висновки судів, що з втратою ліцензії, втрачаються лише права страхувальника, проте права якими вона наділена, як юридична особа та суб'єкт підприємницької діяльності, припиняються лише з дати внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (стаття 111 ЦК України).

Отже, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про надання фінансових послуг факторингу від 01 липня 2013 року, укладеного між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «Маркс.капітал».

Доводи касаційних скарг, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновків суду, тому не дають підстав для скасування судових рішень у справі, які ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 липня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило