ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Суми

Справа №576/720/18

Номер провадження 22-ц/788/1479/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Колодяжного А.О. у м. Глухові Сумської області

у цивільній справі позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до ОСОБА_1 з позовом, у якому зазначалося, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 12 червня 2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за нею станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 65512 грн. 49 коп., яку позивач і просив стягнути з неї в судовому порядку.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанак», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено розрахунок заборгованості та докази, що містяться в матеріалах справи. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин, щодо обов'язку відповідачем погашення заборгованості частинами або погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити перебігу позовної давності та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31 березня 2018 року заборгованість відповідача перед банком становить 65512 грн. 49 коп., з яких: 2496 грн. - заборгованість за кредитом, 55178 грн. 79 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4241 грн. 87 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3095 грн. 83 коп. - штраф (процентна складова).

Позивач звернувся з позовом до суду 16 квітня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом як до основної так і до додаткової вимог.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 526, ст. 530 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлюється у один рік, зокрема щодо вимог про стягнення пені і штрафу (ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2014 року було укладено кредитний договір, відповідач отримала платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до жовтня 2017 року (а.с.100). 20 липня 2014 року ОСОБА_1 зняла кошти у банкоматі у розмірі 2400 грн., що підтверджується випискою з карти № НОМЕР_1. При цьому розмір комісії за зняття грошових коштів склав 96 грн.00 коп. (а.с. 66).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії кредитної картки ОСОБА_1 становить - до жовтня 2017 року (включно).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у зв'язку із пропуском строку позовної давності, оскільки початок перебігу цього строку підлягає обрахуванню не з дня зняття грошових коштів відповідачем у справі 20 липня 2014 року, а з дня кінцевого терміну повернення грошових коштів, а саме з 1 листопада 2017 року .

Виходячи з цього колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

В той же час, колегія суддів вважає, що оскільки позивач звернувся за захистом свого порушеного права 16 квітня 2018 року, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, тому висновок місцевого суду про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом поза межами позовної давності за період з 12 червня 2014 року по 15 квітня 2015 року у зв'язку із пропуском строку позовної давності є законним та обґрунтованим.

Крім того, як вже зазначалось, з розрахунку заборгованості за кредитним договором наданого позивачем вбачається, що відповідач вчинила дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 30% річних, яка з 01 вересня 2014 року була збільшена банком в односторонньому порядку до 34,80 %, а потім з 01 квітня 2015 року збільшена до 43,20% без згоди позичальника.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи не містять та позивачем, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не надано жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також не надано доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення її про зміну розміру процентної ставки.

Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16 квітня 2015 року до 31 жовтня 2017 року становить 1905 грн. 85 коп., який розраховується з процентної ставки 30% річних.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 1 листопада 2017 року по 31 березня 2018 року задоволенню не підлягають, оскільки строк дії основного зобов'язання сплив зі сливом строку дії кредитної картки (31 жовтня 2017 року), а отже і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання, відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Відповідна правова позиція викладена ВП Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс 18).

Також, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК).

Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», які банк надав суду разом з позовною заявою, передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (0, 24 % від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожний день прострочення кредиту + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0, 24 % від суми загальної заборгованості, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше), а також штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов'язань (500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Тобто, за одне й те саме порушення зобов'язання фактично передбачена подвійна відповідальність позичальника. При цьому, в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з боржника штрафу, розмір якого, виходячи із заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування ним, становить 721 грн. 52 коп. (500+221,52).

В задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею необхідно відмовити .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 5123 грн. 37 коп., яка складається із: 2496 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1905 грн. 85 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 721 грн. 52 коп. - штраф за невиконання умов кредитного договору.

На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 137 грн. 44 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 206 грн. 15 коп. - за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 червня 2014 року в сумі 5123 грн. 37 коп., яка складається із: 2496 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1905 грн. 85 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 721 грн. 52 коп. - штраф за невиконання умов кредитного договору.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 137 грн. 44 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 206 грн. 15 коп. - за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик