КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5804/18
УХВАЛА

30.08.2018 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2018року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», в якій просить суд визнати недійсним кредитний договір № 1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007

року, укладений між AT «Комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2

Анатолійовичем з усіма договорами про внесення змін;визнати недійсним іпотечний договір № 1501/1007/71-201-Z-1 від 19 жовтня 2007року, укладений між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», предметом якого є квартира під АДРЕСА_1 та складається в цілому з трьох житлових кімнат загальною житловою площею 43,7кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 63,0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Криворотенко Л.І. за реєстровим №5981 від 19.10.2007 року з усіма договорами про внесення змін; визнати недійсним договір поруки №1501/1007/71-201-Р-1 від 19 жовтня 2007року, укладений між ОСОБА_2, АКБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_3 з усіма договорами про внесення змін.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

На підставу для звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Суд бере до уваги посилання позивача на звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» тільки в частині вимог щодо кредитного договору.

Проте, на інші вимоги позову положення Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються, виходячи з наступного.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 цього Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Суб'єктами правовідносин споживчого кредитування є споживач послуг з надання кредиту та банк.

Разом з тим, порука та іпотека є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки та іпотекодавець за змістом договору іпотеки не є споживачами послуг банку з кредитування, а навпаки, є особами, які своєю відповідальністю забезпечують відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки, договір іпотеки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або як договір про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель та іпотекодавець не можуть розглядатись у договорі поруки та договорі іпотеки як споживачі послуг банку, а тому у цих правовідносинах на них не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

При цьому належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ роз'яснень у постанові №10 від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру.

На підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що до позовної заяви не надано документу, що підтверджує сплату судового збору за вимоги про визнання недійсними іпотечного договору та договору поруки, у встановленому порядку і розмірі, позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення, підлягає залишенню без руху.

Керуючись ч. 4 ст. 177, ч.1 ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення - залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_2 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме:

1)сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсними іпотечного договору та договору поруки), відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп., та надати докази такої сплати.

Роз'яснити ОСОБА_2, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Петренко В. С.