Номер провадження: 22-ц/785/5759/18
Номер справи місцевого суду: 522/605/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєва Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи в суді першої інстанції.

11.01.2018 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 в якому просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований в реєстрі за №653; визнати недійсним договір дарування від 29.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований в реєстрі за №655; визнати недійсним договір дарування від 30.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований за №668; визнати недійсним договір дарування від 30.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О. В. та зареєстрований в реєстрі за №670 та стягнути з відповідача понесені судові витрати. (т.1, а.с.2-5).

27 березня 2018 року відповідачем до суду було надано відзив, відповідно до якого позовні вимоги він не визнає у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити (т.2, а.с. 2-8).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року (головуючий - суддя Бойчук А.Ю.) позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів були залишенні без задоволення (т.2, а.с. 228-231).

Позиції сторін в справі в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі вказували на те, що вони є дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 Після її смерті позивачі звернулись до нотаріуса із заявами про намір прийняти спадщину, яка, на їх думку, складається зі спірного майна Під час відвідування нотаріуса позивачам стало відомо, що ОСОБА_6 уклала оспорюваними ними договори дарування та купівлі-продажу з метою приховати майно від ймовірних вимог кредиторів, з якими вона уклала договори позики. Крім того, позивачі зазначали, що ОСОБА_6 до своєї смерті володіла спірним майном та використовувала його в своїй підприємницькій діяльності, натомість відповідач ніколи не володів та не мав доступу до спірних об'єктів нерухомості, ніколи ними не користувався, не утримував їх (т. 1, а.с. 2-5).

Відповідач вказував на те, що з 2013 по 2015 рік він та ОСОБА_6 фактично мешкали однією сім'єю та мали сумісний бюджет. На початку 2013 року ОСОБА_6 повідомила відповідача, що має боргові зобов'язання перед банківською установою та їй не вистачає коштів для сплати чергових платежів, через що відповідач запропоновував придбати у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Згодом ОСОБА_6 діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі уклала з відповідачем оскаржувані договори дарування. При цьому відповідач зазначав, що після отримання у приватну власність вказаних об'єктів нерухомості він своєчасно зареєстрував їх в КП «ОМБТІ та РОН», однак договорів на сплату комунальних послуг не перереєстровував, оскільки це його право та комунальні послуги регулярно сплачувались орендарями. Також відповідач звертав увагу, що посилання позивачів на те, що ОСОБА_6 уклала спірні договори з метою приховати належне їй майно від ймовірних посягань кредиторів не відповідають дійсності, оскільки розмір заборгованості за кредитним договором складав лише 20 000,00 доларів США ( т.2, а.с. 2-8).

Оцінка позицій сторін судом першої інстанції.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходячи зі змісту оспорюваних договорів дарування, обсягу та змісту прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеними договорами, правової природи договорів та визначених в договорах істотних умов зазначив, що вони не суперечать вимогам цивільного законодавства, які регламентують порядок укладення даного виду договору. Так, суд першої інстанції зазначив, що за обставинами даної справи обдарований, тобто відповідач ОСОБА_4 набув права власності на дарунок, що підтверджується реєстрацією права власності за даною особою на зазначені об'єкти нерухомого майна, а крім того, ці обставини підтверджуються відомостями, зазначеними в текстах договорів дарування. тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, необґрунтовані та безпідставні, а тому вирішив залишити їх без задоволення.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції від 10 травня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу (т.2, а.с. 238-243)

02.08.2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (т. 3, а.с. 14-17).

В судовому засіданні представник відповідача просила залишити без задоволення апеляційну скаргу. Апелянти та їх представник апеляційну скаргу підтримували. По справі оголошувалась перерва, а також оглядались фотокартки, що були надані представником відповідача на підтвердження спільного проживання.

Доводи апеляційної скарги та заперечень на неї.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з?ясував обставини, які мають значення для справи. Зокрема, позивачі вказують, що ОСОБА_6 до своєї смерті володіла вказаним майном та використовувала його в своїй підприємницькій діяльності, натомість відповідач ніколи не володів та не мав доступу до спірних об?єктів нерухомості. Крім того, апелянти зазначають, що суд першої інстанції не повністю з?ясував обставини кредитних зобов?язань, відповідно до копії кредитного договору та копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6, надання ОСОБА_4 довіреностей на ім?я ОСОБА_7 на розпорядження спірним нерухомим майном, наявність засвідченої копії заповіту від 25.11.2015 року ОСОБА_4 на ім?я ОСОБА_6, укладення відповідачем договорів з обслуговуючими організаціями лише після смерті ОСОБА_6 Так, апелянти вказують, що неповне з?ясування обставин в справі призвело до порушення норм матеріального права, а тому просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати ти ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т.2, а.с. 238-243)

Сторона відповідача в своєму відзиві зазначила, що суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки стосовно мети укладення договорів без цілі уникнення від виконання в майбутньому вимог кредитора, тобто правочин вчинено з намірами створення правових наслідків. На думку відповідача, апелянти намагаються фактично в своїй апеляційній скарзі спростувати всі факти та обставини, які встановлювались судом першої інстанції, поясненнями та доводами сторін, належними та достовірними доказами та висловлюють свою нову правову позицію, яка суперечить обставинами справи. Тому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення суду першої інстанції без змін (т. 3, а.с. 14-17).

Позиція апеляційного суду по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

В рамках даної справи сторона позивачів-апелянтів посилається на те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були укладені фіктивні правочини (договору купівлі-продажу, дарування), адже ОСОБА_6, після їх укладення, фактично продовжувала володіти спірним нерухомим майном. Натомість, відповідач - ОСОБА_4 вказує, що між ним та ОСОБА_6 склалися теплі стосунки (в своїх поясненнях відповідач посилається на те, що окремий період часу вони проживали як подружжя). Дізнавшись, що ОСОБА_6 має боргові зобов'язання, та оскільки в неї були відсутні достатні кошти на сплату чергових платежів, виявив бажання допомогти та вирішив придбати у неї спірну квартиру. При цьому відповідач зазначає, що ОСОБА_6 добровільно та перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи і керуючи своїми діями та правовими наслідками договору, діючи на підставі вільного волевиявлення уклала договори дарування спірних підвальних приміщень. Отже, для встановлення дійсних обставин справи колегія суддів вважає за необхідне верифікувати вказані версії сторін.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2006 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №00188/RO, за яким остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії на суму 170 573,08 доларів США: на споживчі цілі 160 000 доларів США, і на оплату страхових платежів в сумі 10573, 08 доларів США (т. 1, а.с. 88-93). Крім того, 02.06.2006 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 09240rO за зобов'язаннями ОСОБА_6 за кредитним договором №00188/RO (т. 2, а.с. 193). Також, 02.06.2006 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №00188/RO та всіх додаткових угод до нього. Предметом договору іпотеки стала квартира № 16, загальною площею 89,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 (т. 2, а.с. 164-167). 18.05.2010 року до кредитного договору №00188/RO було укладено додаткову угоду № 1, 29.11.2011 року - додаткову угоду № 2, 12.07.2012 року- додаткову угоду № 3 (т. 2, а.с. 177-190). 18.05.2010 року було укладено договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки (т. 2, а.с. 168-169), 29.06.2011 року - договір № 2 про внесення змін до договору іпотеки (т. 2, а.с. 170-171), 12.07.2012 року - договір № 3 про внесення змін до договору іпотеки (т. 2, а.с. 172). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» (правонаступника ВАТ «Морський транспортний банк») до ОСОБА_6, та стягнуто заборгованість за кредитним договором №00188/RO від 02.06.2006 року в загальному розмірі 229 678,95 доларів США, що в еквіваленті станом на 18.12.2014 року становить 3 624 079,64 грн (т. 2, а.с. 194-196). 08.12.2017 року ПАТ «Марфін Банк» направили Другій одеській державній нотаріальній конторі вимогу (претензію) про обов'язок спадкодавця (ОСОБА_6 та потенційного спадкоємця ОСОБА_3.), якою просили завести спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_6.) (т. 2, а.с. 220-222).

29 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 653. Відповідно до п. 2 Договору, продаж квартири вчинено за 599075,00 гривень, ОСОБА_6 підтвердила факт одержання грошей від покупця до підписання цього договору. Відповідно до п. 3 Договору вартість відчужуваної квартири, згідно звіту про незалежну оцінку майна від 26.04.2013 року, виконаного Товарною біржею «Профіт-Т» з метою визначення оціночної (ринкової) вартості об'єкта становить 599075 грн. (т. 1, а.с. 115-116). Окрім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_6 від 29.04.2013 року, якою вона стверджує, що відчужувана за договором купівлі-продажу квартира належить їй на праві власності та не є спільною сумісною власністю. З заявою ознайомлений ОСОБА_4, про що свідчить його підпис в заяві. Заява посвідчена приватним нотаріусом Сватаненко О.В. (т. 1, а.с. 129). 29 квітня 2013 року ОСОБА_6 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_4 прийняв як дарунок підвальне приміщення в будинку під номером НОМЕР_1, загальною площею 41,4 кв.м., розташованому по АДРЕСА_10. Що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 655 (т. 2, а.с. 194-194а). 30 квітня 2013 року ОСОБА_6 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_4 прийняв як дарунок нежитлове підвальне приміщення під номером 655, загальною площею 37,9 кв.м., в літері «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11, яке в цілому складається з приміщень: підвал-І, підвал-ІІ, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 670 (т. 2, а.с. 147-148). Також, 30 квітня 2013 року ОСОБА_6 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_4 прийняв як дарунок нежилі підвальні приміщення під номером 504, загальною площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11, яке в цілому складається з приміщень: підвал-І, підвал-ІІ, відповідно до договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 668 (т. 2, а.с. 145-146). В матеріалах справи міститься довіреність ОСОБА_4 від 29.04.2013 року, якою він уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси з питань розпорядження (продати, укладати договір оренди (позички), міняти) та експлуатацією належним йому підвальним приміщенням в будинку під номером АДРЕСА_14, довіреність видана строком на 5 років (т. 1, а.с. 110). Також, 29.04.2013 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси з питань розпорядження (продати, укладати договір оренди (позички), міняти) та експлуатацією належною йому квартирою під номером АДРЕСА_12, довіреність видана строком на 5 років (т. 1, а.с. 100). 25.11.2015 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси з питань розпорядження (продати, укладати договір оренди (позички), міняти) та експлуатацією належною йому квартирою під номером АДРЕСА_12, належним йому підвальним приміщенням в будинку під номером АДРЕСА_14, а також нежилим підвальним приміщенням під номером 504, в будинку під номером АДРЕСА_13, довіреність видана строком на 5 років (т. 1, а.с. 105). 25.11.2015 року був складений заповіт, яким ОСОБА_4 заповів належну йому квартиру під номером АДРЕСА_12, належне йому підвальне приміщення в будинку під номером АДРЕСА_14, нежиле підвальне приміщення під номером 504, в будинку під номером АДРЕСА_13, а також нежиле підвальне приміщення під номером 655, в будинку під номером АДРЕСА_13 (т. 2, а.с. 79).

Серед іншого в матеріалах справи містяться: копії квитанції та рахунків від 21.06.2014 року, 02.10.2014 року, 03.04.2014 року, 21.06.2014 року, 25.06.2014 року, 29.10.2014 року, 17.12.2013 року, 16.04.2013 року, 17.08.2013 року, 20.08.2013 року та ін., які свідчать про сплату ОСОБА_6 комунальних платежів за квартиру АДРЕСА_2, копії актів з ТОВ «Інфокс» філією «Інфоксводоканал» від її імені щодо вказаної квартири, (т. 1, а.с. 44-53,59-68); договір оренди № 3 від 31.05.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_6 (орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_9 (орендар), відповідно до якого орендодавець передала орендарю нежитлове підвальне приміщення № 655 площею 39,7 кв.м. та нежилі підвальні приміщення НОМЕР_3 площею 40,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_15, а також акт прийому-передачі до договору оренди № 03 (т. 2, а.с. 86-88, 89); договір оренди № 2, укладений 01.01.2015 року між ФОП ОСОБА_6 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_10 (орендар), за яким (орендодавець) передала орендарю в строкове платне користування квартиру НОМЕР_2 площею 100,2 кв.м. та підвальне приміщення площею 41,4 кв.м. (т. 2, а.с. 90-92); довідка про склад сім'ї та реєстрацію від 27.11.2017 року № 1741 за адресою АДРЕСА_3, відповідно до якої у вказаній квартирі проживають ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідальна, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 - чоловік (т. 2, а.с. 144).

16 листопада 2017 року померла ОСОБА_6, про що складено відповідний актовий запис № 11699 (т. 2, а.с. 133). Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 була відкрита спадкова справа № 35/2017 щодо її майна. Так, відповідно до матеріалів спадкової справи, 27.11.2017 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 звернувся ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після його матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. В своїй заяві він повідомив про ще одного спадкоємця - сина померлої - ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 121). Також, 27.11.2017 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 звернувся ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після його матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. В своїй заяві ОСОБА_3 повідомив про ще одного спадкоємця - сина померлої - ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 127).

27.11.2017 року між ОСОБА_4 та КП «Житлово комунальний сервіс «Порто-Франківський» був укладений договір № 10/505 про утримання домів, будівель та прибудинкових територій щодо обслуговування прибудинкової території та об'єкту загальною площею 41,4 кв.м. по вул. Коблевська, НОМЕР_1, м. Одеса (т. 2, а.с. 40-41). Крім того, 27.11.2017 року між ОСОБА_4 та КП «Житлово комунальний сервіс «Порто-Франківський» був укладений додаткова угода до договору № 10/505 (т. 2, а.с. 42). 01.06.2017 року між ОСОБА_4 та Товариством Співвласників Багатоквартирного будинку «Ісаак Бабель» був укладений договір № 10/22 щодо обслуговування приміщення НОМЕР_3, загальною площею 40,60 кв.м., по АДРЕСА_16 (т. 2, а.с. 43-44). 01.06.2017 року між ОСОБА_4 та Товариством Співвласників Багатоквартирного будинку «Ісаак Бабель» був укладений договір № 11/22 щодо обслуговування приміщення № 655, загальною площею 37,90 кв.м., по АДРЕСА_16 (т. 2, а.с. 45-46). 06.12.2017 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Інфокс» був укладений договір № 157404/ПВ-ВЕС, особовий рахунок № 11028003 щодо надання послуг за адресою АДРЕСА_4 (т. 2, а.с. 52-55). Також в матеріалах справи наявні квитанції щодо оплати ОСОБА_4 послуг КП «ЖКС «Порто-Франківський» (т. 2, а.с. 56-58).

В матеріалах справи міститься ОСОБА_9 з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0001518, відповідно до якого 16.03.2018 року ОСОБА_4 подав заяву, якою просить вжити заходів до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які шляхом надання державному реєстратору ОСОБА_13 завідомо підроблених документів, набули право власності на належну йому АДРЕСА_5 (т. 2, а.с. 59).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1, чч. 3-4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі встановленій законом, а ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом.

Загалом ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з цих вимог є така: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 204 України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Всім цим умовам відповідає і договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно зі ст. 719 ЦК України договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», а саме п. 24 роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Отже, зі змісту наведених норм матеріального цивільного права вбачається, що для констатації факту укладення фіктивного правочину необхідна наявність основних обов'язкових умов, зокрема, відсутність наміру створювати правові наслідки, які випливають з правової природи чи безпосередньо зі змісту укладеного правочину. При цьому правочин може бути визнано фіктивним лише в тому випадку, якщо буде доведено, що сторони дійсно умисно з власного волевиявлення уклали фіктивний правочин.

За обставинами даної справи, як вже вище зазначено, було укладено декілька договорів щодо передачі нерухомого майна. Зокрема, договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо АДРЕСА_6; договори дарування, за якими ОСОБА_6 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_4 прийняв як дарунок підвальне приміщення в будинку під номером НОМЕР_1, загальною площею 41,4 кв.м., розташованому по АДРЕСА_10, нежитлове підвальне приміщення під номером 655, загальною площею 37,9 кв.м., в літері «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11, яке в цілому складається з приміщень: підвал-І, підвал-ІІ, а також нежилі підвальні приміщення під номером 504, загальною площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11, яке в цілому складається з приміщень: підвал-І, підвал-ІІ. Суд звертає увагу на те, що вказані договори містять всі необхідні істотні умови, передбачені положеннями діючого національного законодавства, нотаріально посвідчені та в цілому укладені в порядку та відповідно до форми, передбачених законом для укладення відповідних договорів. При цьому, зі змісту вказаних правочинів, а також відповідних наданих заяв ОСОБА_6 до нотаріусу на укладення договорів, вбачається, що одна сторона (продавець, дарувальник) мала намір передати іншій стороні (покупець, обдарований) нерухоме майно, про що особисто вказувала в договорах та підтверджувала усвідомлення всіх відповідних наслідків, та наявність внутрішньої волі (волевиявлення) на укладення вище вказаних договорів. Наявність довіреностей, якими ОСОБА_4 уповноважував ОСОБА_6розпоряджатися спірними нерухомими об'єктами, договорів оренди, укладених від імені ОСОБА_6, квитанції щодо сплати ОСОБА_6 комунальних платежів за спірні нерухомі об'єкти, заповіту ОСОБА_4 цих об'єктів ОСОБА_6 свідчать про наявність довірительних відносин між ними. Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні були оглянуті спільні фотокартки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за різні періоди часу, які свідчать про наявність між ними відносин, які мають ознаки подружніх стосунків. Так, посилання апелянтів щодо фіктивності укладених правочинів між сторонами судом відхиляються.

Щодо інших доводів апеляційної скарги суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.04.2013 року, відповідно до якої, ОСОБА_6, окрім спірних в рамках даної справи об'єктів нерухомого майна, належали: квартира АДРЕСА_7. Іпотекодержатель вказаної квартири ВАТ «Морський транспортний банк», з яким 02.06.2006 року ОСОБА_6 уклала кредитний договір №00188/RO, про що вище згадувалось судом(т. 1, а.с. 138-145). Тобто, виконання кредитного договору №00188/RO від 02.06.2006 року було забезпечено укладенням іпотечного договору, предметом якого стала квартира АДРЕСА_7. Отже, у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором кредитор (Банк) мав право звернутися зі стягненням на предмет іпотеки. При цьому, суд звертає увагу на те що квартира АДРЕСА_7, не була предметом відчуження/передачі спірних договорів купівлі-продажу та дарування, недійсність яких просять визнати позивачі-апелянти. А тому посилання апелянтів на те, що ОСОБА_6 відчужила спірне нерухоме майно з метою уникнути звернення на нього стягнення Банком колегією суддів відхиляються.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, враховуючи встановлені обставини, доказову базу, яка міститься в матеріалах справи, положення діючого національного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови виготовлено 10 грудня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

29.11.2018 року м. Одеса