ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року

м.Суми

Справа №578/1036/17

Провадження № 22-ц/788/756/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А., Собини О.І.,

з участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 06 лютого 2018 року в складі судді Косар А. І., ухваленого у смт Краснопілля, повний текст якого складений 06 лютого 2018 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення.

Заочним рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 06 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування обставин справи, на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги тих обставин, що він має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від іншої жінки, з якою мешкає без реєстрації шлюбу, а матір дитини ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також, він ніде не працює, але має мінливий, нерегулярний дохід. Ураховуючи вказані обставини, позивач вважає, що аліменти необхідно стягувати в твердій грошовій сумі а їх розмір повинен бути зменшений.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони мають дочку ОСОБА_5, 12 грудня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 3).

Судовим наказом Краснопільського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 13 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав свідоцтво про народження, з якого вбачається, що 22 листопада 2016 року у позивача народився син ОСОБА_6, матірю якого є ОСОБА_4 (а.с. 4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову платника аліментів щодо зміни способу їх стягнення, оскільки, виходячи з вимог ч. 2 ст. 181 СК України, зміна способу стягнення аліментів можлива лише за позовом одержувача аліментів. Крім того, суд вважав, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимими доказів, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів до 600 грн. щомісячно. До того ж, як вказав місцевий суд, заявлений позивачем розмір аліментів є меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 180 СК України йдеться про те, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків дитини та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не довів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, які б підтверджували погіршення його стану здоровя, зміну його матеріального або сімейного стану.

Із матеріалів справи вбачається, що на час видачі судового наказу 17 жовтня 2017 року, яким стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач уже мав сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому посилання в апеляційній скарзі на зміну сімейного стану платника аліментів не свідчить про наявність обставин, які б вказували на підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів.

Крім того, доводи позивача про те, що його матеріальний стан змінився в бік погіршення в порівнянні з жовтнем 2017 року не знайшли свого підтвердження належними та допустимим доказами.

У ч. 5 ст. 183 СК України зазначено, що той із батьків дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З аналізу наведених норм права вбачається, що передбачений законодавством спосіб стягнення аліментів у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі визначається за вибором того з батьків дитини, разом з яким вона проживає. При цьому, саме одержувачу аліментів, а не платнику, яким є позивач ОСОБА_1, надано право ставити питання про зміну способу стягнення аліментів у судовому порядку.

Таким чином, твердження позивача в апеляційній скарзі про його мінливий і нерегулярний дохід, у звязку з чим аліменти повинні стягуватись у твердій грошовій сумі, не є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

Також, колегія суддів враховує обставини того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є особою працездатного віку, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року встановлений у розмірі 1860 грн., а як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому колегія суддів вважає за необхідне погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 600 грн. не є необхідним та достатнім для того, щоб забезпечити гармонійний розвиток дитини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни або скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 06 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

ОСОБА_8