Провадження № 2-о/638/284/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого: судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Комлєва Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті в порядку статті 317 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у місті Донецьк.

В обґрунтування заяви посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_2, яка померла 16.02.2016 року у м. Донецьку через хворобу (набряк головного мозку). Проживала та зареєстрована вона була в місті Донецьк, по вул. 8ма Олександрівка, 5. Місце смерті матері є м. Донецьк населений пункт, що розташований на території, непідконтрольній державній владі України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, на підставі якого органом реєстрації актів цивільного стану здійснюється реєстрація смерті у відповідності до ст.13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановити факт смерті заявникові необхідно для отримання свідоцтва про смерть по формі.

В судове засідання заявник не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити вимоги з підстав, викладених вище.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника Харківського міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 8 ч. 1 ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст.257-1 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

У відповідності до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров'я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров'я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник є донькою померлої ОСОБА_2, що підтверджується .

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником надано лікарське свідоцтво про смерть №581, видане 17.02.2016 року Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР.

З вказаного свідоцтва вбачається, що ОСОБА_2, яка народилася 26 вересня 1966 року, померла 16.02.2016, про що 17.02.2016 видано лікарське свідоцтво про смерть №581. Місце смерті місто Донецьк.

Відповідно до частин 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Листом №13295/15.1-04-01 від 29.08.2018 року Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 16.02.2016, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено свідоцтво про смерть, форма якого не відповідає формі, визначеній Кабінетом Міністрів України.

Однак, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво підтверджує факт смерті ОСОБА_2

Виходячи з викладеного, враховуючи, що встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 209, 212-215, 234, ст.256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 16.02.2016 року у віці 49 років, місце смерті місто Донецьк.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий - суддя О.В.Шишкін