Дата документу 18.12.2018 Справа № 320/4124/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4124/17
Провадження №22-ц/807/538/18
Головуючий в 1-й інстанції - Бахаєв І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарСеменчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Переяславтранссервіс» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року, ухвалене в м. Мелітополь, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, Переяслав-Хмельницька міська рада про визнання права власності на ? частину майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину майна,-

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2017 року позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_6, у якому просила визнати за нею право власності на 1/4 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. В позові зазначає, що в 2003 році від відповідача, їй стало відомо, про можливість придбання ним приміщення в м. Мелітополі під магазин, однак для цього в нього не вистачало коштів - 140000 гривень, в зв'язку з чим ОСОБА_6 запропонував позивачці доплати 140000 гривень, а при укладенні угоди оформити на неї 1/4 частину приміщення. Позивачка надала кошти під розписку і чекала коли її викличуть для підписання угоди. Кожен рік, вона отримувала від ОСОБА_6 нову розписку взамін старої, про надання йому в 2003 році 140000 гривень для придбання на її ім'я 1/4 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. 19 лютого 2017 року з салону автомобіля Кіа Соул ДНЗ АА2450ОР були викрадені документи, у тому числі і вищевказаний оригінал розписки. Позивачка звернулась до ОСОБА_6 та пояснивши йому причини відсутності оригіналу розписки, забажала отримати нову розписку, на що отримала відмову. В березні 2017 року позивачка дізналась, що ОСОБА_6, ще 13 травня 2005 року зареєстрував право власності та отримав свідоцтво на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_6 позов ОСОБА_5 не визнав повністю і 11 серпня 2017 року звернувся до неї з зустрічним позовом про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 61 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2. В позові зазначає, що на початку 2012 року до нього звернулася ОСОБА_5 з проханням про надання їй 140000 гривень для придбання нерухомості в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4» у м. Переяслав - Хмельницький. ОСОБА_6 після ознайомлення з приміщенням, запропонував ОСОБА_5 надати 140000 гривень, за умови оформлення на нього 1/2 частини приміщення, на що ОСОБА_5 погодилась ОСОБА_6 надав ОСОБА_5 кошти під розписку. В кінці квітня 2012 року ОСОБА_5 надала йому копію договору між нею та ОСОБА_7 про купівлю нею нежитлового приміщення загальною площею 61 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 за 281400 гривень, що на той час було еквівалентно 35 000 доларів США. При цьому ОСОБА_5 пояснила, що належним чином договір буде оформлений за його участю в травні 2012 року. В березні 2017 року ОСОБА_5 повідомила його, що нею в лютому 2017 року були вже зібрані необхідні документи для підписання угоди, однак 19 лютого 2017 року, коли вона знаходилась у м. Києві, невідомі особи розбили скло її автомобіля та скоїли крадіжку документів, у тому числі і всі оригінали по нежитловому приміщенню в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2.

19 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з уточненої позовною заявою до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/4 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, окремо стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 20,54 кв.м. по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2. В уточненому позову вказує, що починаючи з 1997 року вона працювала на ринку, який був комунальною власністю міста Переяслав-Хмельницький. В 2010 році територію де були розташована її торгова точка було передано в розпорядження ТОВ «Переяславвтанссервіс» В цьому ж році керівник товариства - ОСОБА_8 запропонував їй придбати частину нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 за 18 000 доларів США. В 2010 році між нею та ОСОБА_8 був укладений договір про купівлю нею частини нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_2 за 144 099 гривень (за курсом НБУ 8,0055 гривень за 1 долар США), що на той час було еквівалентно 18 000 доларів США. 13 квітня 2012 року між позивачкою та ОСОБА_7 був укладений письмовий договір про купівлю позивачкою частини нежитлового приміщення загальною площею 61 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2 за 281400 гривень, що на той час було еквівалентно 35 000 доларів США. Частину яких ОСОБА_7 отримала при підписанні договору, а іншу 27 квітня 2012 року, коли звільнила приміщення. Після сплати грошей, вона почала вимагати з ОСОБА_7 належного оформлення угоди. При цьому з'ясувалось, що ще дві частини цього приміщення належать іншим особам, а тому оформлення документів можливо буде, після того як вона викупить ці частини. В кінці 2013 року між позивачкою та ОСОБА_10 був укладений письмовий договір про купівлю нею частини нежитлового приміщення загальною площею 20 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2 за 55 951 гривню (за курсом НБУ 7,993 гривень за один долар США), що на той час була еквівалентна 7 000 доларів США. 09 листопада 2015 року між позивачкою та громадянином ОСОБА_9 був укладений ще один письмовий договір про купівлю ОСОБА_5 ще однієї частини нежитлового приміщення загальною площею 20 кв.м. в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2 за 270 000 гривень, що на той час була еквівалентна 11 000 доларів США. Крім того, з часом на місці розташування палатки, по АДРЕСА_3 ОСОБА_5 було збудовано окремо стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5» загальною площею 20,54 кв.м. в м. Переяслав - Хмельницький вартістю 80000 гривень еквівалентній 10 000 доларів США. ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завірили ОСОБА_5, що всі укладені між ними договори будуть оформлені належним чином в 2015 році. Починаючи з лютого 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почали повідомляти ОСОБА_5, що в них виникли якість ускладнення з технічною документацією, та угоду треба відкласти на іншу дату, однак вона може користуватися вказаними приміщеннями та магазином, як власниця цього майна. 19 лютого 2017 року у ОСОБА_5 викрали документи, у тому числі всі оригінали по нежитловому приміщенню в ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_4» за адресою АДРЕСА_2 та окремо стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5» по АДРЕСА_3.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/4 частину майна. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину майна. Уточнений позов ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_2 до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_4, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, Переяслав-Хмельницька міська рада про визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на окремо стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 20,54 кв.м. по АДРЕСА_3. Визнано за ОСОБА_5 право власності на нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю «Переяславтранссервіс»подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог в цій частині.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачка ОСОБА_5 не надала жодних доказів, що підтверджують факт виникнення у неї права власності на нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2. Єдиним власником цілісного майнового комплексу, площею 657,6 кв.м розташованому у АДРЕСА_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Переяславтранссервіс» на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2006 року.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що, вона заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «Переяславтранссервіс», просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, рішення суду першої інстанції мотивованим та обґрунтованим.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_9 зазначає, що, повністю погоджується з вимогами апеляційної скарги ТОВ «Переяславтранссервіс», та просить суд її задовольнити. Вказує, що ніколи не укладав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення у Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 20 кв.м. за адресою АДРЕСА_2. За вказаною адресою ним було орендоване приміщення. ОСОБА_5 запропонувала відмовитись від оренди приміщення на її користь з обов'язковою компенсацією понесених витрат на ремонт. При передачі обумовленої суми грошей було написано розписку, яка і долучена до матеріалів справи.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_7 зазначає, що, повністю погоджується з вимогами апеляційної скарги ТОВ «Переяславтранссервіс», та просить суд її задовольнити. Вказує, що ніколи не укладала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення у Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 61 кв.м. за адресою АДРЕСА_2. За вказаною адресою вона разом з чоловіком орендоване приміщення. ОСОБА_5 запропонувала відмовитись від оренди приміщення на її користь з обов'язковою компенсацією понесених витрат на ремонт. При передачі обумовленої суми грошей було написано розписку, яка і долучена до матеріалів справи.

Відповідачем ОСОБА_6 надано до суду заяву, в якій він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В ході апеляційного розгляду з'ясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Переяславтранссервіс» посилається на те, що воно є власником цілісного майнового комплексу, площею 657,6 кв.м, розташованому в АДРЕСА_2.

Зазначене випливає з наданих апелянтом документів, а саме Інформаційної довідки №12968211 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.07.2018 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визнано право власності за ОСОБА_5 на частину (141 кв.м) майнового комплексу розташованого в АДРЕСА_2.

Тобто фактично наявний спір з приводу нерухомого майна за однією адресою між позивачем ОСОБА_5 та особою, яка подала апеляцію - Товариством з обмеженою відповідальністю «Переяславтранссервіс», що вказує на відсутність підстав для закриття апеляційного провадження за клопотанням представника ОСОБА_5

При цьому ТОВ «Переяславтранссервіс» до участі у справі залучено не було.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на зазначене рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року у цій частині підлягає скасуванню.

Між тим, вирішити спір по суті апеляційний суд не вправі з огляду на наступні обставини.

З уточненої позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 просила суд визнати право власності на 1/4 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, окремо стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 20,54 кв.м. по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. В цій частині рішення суду не оскаржується і апелянтом.

Між тим, рішенням суду першої інстанції визнано право власності на об'єкти нерухомості, зокрема окремо стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 20,54 кв.м. по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, які знаходяться в Київській області.

Вказане рішення оскаржується апелянтом в частині задоволених вимог позивача, саме з приводу визнання права власності на частину нерухомого майна, яке знаходиться в Київській області, а саме нежитлового приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Приймаючи до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_5 суд першої інстанції, не звернув увагу та той факт, що збільшуючи позовні вимоги ОСОБА_5, додатково просила суд визнати право власності на об'єкти нерухомості, які знаходяться в Київській області, та спір не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області і що вказані позовні вимоги з вимогами, щодо визнання права власності на нерухоме майно в м. Мелітополь, жодним чином не пов'язані.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 116 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі уточненої позовної заяви ОСОБА_5), суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності;

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил виключної підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскарженій частині з направленням справи на новий розгляд до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, оскільки об'єкти нерухомості, з приводу яких виник спір, знаходяться на території, яка підпадає під територіальну юрисдикцію зазначеного суду.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з направленням справи до іншого суду за встановленою підсудністю, то розподіл сум судового збору, пов'язаного із розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Переяславтранссервіс» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2018 року у цій справі скасувати в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на стоячу будівлю магазина «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 20,54 кв.м. по АДРЕСА_3 та в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на нежитлове приміщення в Торговому Центрі «ІНФОРМАЦІЯ_4» магазин «ІНФОРМАЦІЯ_5», площею 141 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 з направленням справи на новий розгляд в цій частині за встановленою законом підсудністю до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

В решті рішення в апеляційному порядку не оскаржено і апеляційним судом не перевірялось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 грудня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков