Справа № 466/4082/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Окілко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбрелла +» про визнання незаконними дій, зобовязання до вчинення дій, стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду 24.05.2018 р. із позовною заявою ,у якій просить визнати незаконними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати заробітної плати в повному обсязі у період 01.01.2017р. по 01.10.2017р.; щодо зміни істотних умов і режиму роботи без повідомлення ,а саме переведення на 0,5 ставки у період з 01.01.2017 р. по 01.10.2017р.; невнесення у трудову книжку запису про прийняття її на роботу на невизначений строк із точним формулюванням згідно чинного законодавства ; щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні; щодо винесення акту про відсутність працівника на роботі від 28.03.2018 року .

Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача 26 802,68 (двадцять шість тисяч вісімсот дві) гривні, 68 копійок, з яких: 13 531,92 грн - сума недорахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2017 року по 01.10.2017 року; 12678,84 грн - розмір вихідної допомоги при звільненні ; 591,92 грн. - індекс інфляції на недораховану заробітну плату.

Крім цього ,позивачка просить звільнити її з роботи шляхом видачі наказу про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України та внести відповідний запис до трудової книжки .

Крім цього, позивачка вважає, що незаконними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яку оцінює в 15 000 грн, та просить стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що 17.0 6.2015 р. була прийнята на роботу у ТзОВ «Амбрелла+» на посаду прибиральниці, при цьому їй був встановлений розмір оплати , виходячи із мінімального розміру заробітної плати на той час. За домовленістю із керівником ТЗОВ роботу по прибиранню приміщень шкоди вона повинна була виконувати в період часу ,коли не проводиться навчальний процес тобто до або після уроків. Крім цього, вона виходила на роботу і в суботу чи інші вихідні дні. За весь період її роботи у відповідача режим роботи не змінювався.

Директор ТзОВ «Амбрелла+» ОСОБА_2 щодо оплати праці запевняла, що частина заробітної плати, яка виплачувалась позивачці на руки це залишок із встановленої законом розміру мінімальної заробітної плати за мінусом усіх необхідних відрахувань на працівника. Однак, після отримання позивачкою індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду (Форми ОК-5) 05.03.2018 року їй стало відомо, що відповідач без будь - яких попереджень про зміну істотних умов праці перевів мене на лату праці у розмірі на 0,5 ставки від посадового окладу, чим грубо порушив трудові права .Крім цього, після ознайомлення із записом в трудовій книжці про прийом на роботу, позивачка побачила, що вона прийнята на роботу на умовах строкового трудового договору, хоча продовжує працювати більше трьох років і була впевнена , що договір у неї безстроковий . Крім цього, позивачкою була подана заява про звільнення її на підставі ст. 38 КЗпП ,тобто за власним бажанням, однак, директор ТЗоВ відмовилась її звільняти за цією статтею, посилаючись на те, що договір у неї строковий, що не відповідає дійсності, та відповідно ,відмовилась виплатити вихідну допомогу . Натомість , відповідачем складені акти про її відсутність на роботі , чого насправді не було. Зокрема, це стосується незаконного акту від 28.03.2018 року, який вона просить скасувати. Своїм ігноруванням чинного законодавства по відношенню до позивачки, на думку останньої, відповідач заподіює їй моральну шкоду, оскільки у позивачки суттєво погіршилось здоровя, негативне емоційне навантаження їй протипоказано у звязку із захворюванням на цукровий діабет.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення , аналогічні змісту позову.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила та пояснила, що позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду прибиральниці у ТЗоВ «Амбрелла +» на умовах строкового трудового договору ,дія якого який кілька разів продовжувалась. Про це позивачці було відомо. Тому підстав вважати договір таким, що укладений на невизначений строк, немає підстав . А тому були відсутні підстави для звільнення позивачки за власним бажанням із нарахуванням передбачених законодавством виплат. Окрім цього, представник відповідача пояснила, що протягом останніх місяців роботи позивачка без поважних причин не виходила на роботу, що фіксувалось відповідними актами, які не були використані для її звільнення за прогули. Позовні вимоги вважає безпідставними і просить у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 22.06.2015 року між ТзОВ «Амбрелла+» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір , за яким остання прийнята на роботу на посаду прибиральниці. У п. 1.1. Договору зазначено, що укладений трудовий договір є строковим трудовим договором. Згідно п.7.1 строк договору визначений з 22.06.2015 р. по 21.09.2015 року. В подальшому, строк дії вказаного трудового договору продовжувався : до 01.09.2016 року , до 01.09.2017 року , до 01.09.2018 року, про що позивачка ОСОБА_1 була поставлена до відома і таке не оскаржувала.

Згідно Договору та наказу №52-ОС від 22.06.2015 р. про прийом на роботу внесений запис у трудову книжку позивачки.

Ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи ,організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.

Ст. 23 КЗпП України передбачає, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами .

Представник відповідача пояснив, що із ОСОБА_1 укладався саме строковий трудовий договір, оскільки при працевлаштуванні позивачка надала документи, що підтверджували її інвалідність, сторони погодили укласти строковий трудовий договір, так як не знали чи зможе ОСОБА_1 в силу стану свого здоровя тривалий час виконувати обумовлену трудовим договором роботу. Після підтвердження ОСОБА_1 в кінці дії трудового договору можливості продовжувати виконувати роботу на посаді прибиральниці строк його дії щорічно продовжувався.

Такі твердження представника відповідача позивачка не спростовувала , і також давала пояснення з-приводу наявності у неї інвалідності і обумовлення у звязку із цим умов роботи під час працевлаштування. Протягом дії строку договору позивачка не ставила питання про визнання такого договору укладеним безстроково .

Відтак, суд вважає, що трудовий договір від 22.06. 2015 року, підписаний роботодавцем та працівником, свідчить про взаємну згоду сторін договору на його умови, а саме на те, що цей договір буде строковим в інтересах працівника, а також на подальше продовження його дії. Отже, вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБРЕЛЛА+» щодо укладення трудового договору на визначений строк замість безстрокового є безпідставною, оскільки укладення строкового трудового договору відбувалось у відповідності до чинного законодавства України з урахування інтересів ОСОБА_1 , на що остання свідомо надала своє волевиявлення шляхом підписання трудового договору та додатків до нього, якими продовжено строк його дії.

Згідно ст.52 КЗпП для працівників встановлюється 5-денний робочий тиждень із двома вихідними днями. У випадку недоцільності такого трудового розпорядку, може бути встановлений 6-денний робочий тиждень із одним вихідним. За угодою між працівником та роботодавцем згідно ст.56 КЗпП може бути встановлений неповний робочий час . Таке може бути при зменшенні тривалості щоденної роботи, кількості днів протягом тижня чи одночасно зменшення годин роботи протягом дня та тижня. Відповідно до п. 5.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «АМБРЕЛЛА+»., прийнятих на загальних зборах трудового колективу 18.11.2010 року, у Товаристві встановлено 6-денний робочий тиждень із одним вихідним днем - неділею. У тексті укладеного між ТЗоВ «Амбрелла +» та ОСОБА_1 трудового договору для посади прибиральниці відсутні часові обмеження та не зазначається, що прибиральниця прийнята на роботу на неповний робочий час . Дотримання гнучкого графіку у робочому режимі прибиральниці, посаду якої займала позивачка, ствердили у судовому засіданні і ОСОБА_1, і представник відповідача і допитані у судовому засіданні свідки. Як при укладенні трудового договору у 2015 році, так і в-подальшому режим роботи прибиральниці у ТзОВ не змінювався, тобто протягом періоду роботи у ТзОВ ОСОБА_1 виконувала приблизно однаковий обєм роботи.

За виконання обовязків, передбачених договором між ОСОБА_1 та ТзОВ «Амбрелла+» на час його підписання , була визначена оплата в розмірі 1350 грн.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці. Мінімальна заробітна плати - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може встановлюватись оплата за виконану працівником місячну норму відповідно до норм КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці» . Згідно із п.5 ст.38 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік. Так, мінімальна заробітна плата становила :

01.01.2015-31.08.2015 - 1218 грн.

01.09.2015-31.12.2015 1378 грн.

01.01.2016 -30.04.2016 -1450 грн.

01.12.2016-31.12.2017 3200 грн.

Пунктом 4.1. трудового договору від 22.06.2015 року, укладеного між ТОВ «АМБРЕЛЛА+» та ОСОБА_1, передбачено, що система оплати праці останньої визначається на основі окладу.

Із індивідуальних відомостей про застраховану особу, номер облікової картки НОМЕР_1 Управління Пенсійного Фронду видно, що розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 у ТзОВ «Амбрелла+» становив:

-у 2015 р. 1350-1450 грн.

-у 2016 р. 1450-1600 грн.

-01. 01.2017 -31.09.17 р. 1700-1800 грн.

- з 01.10.2017 - 3200 грн. .

Тобто , якщо після прийому на роботу заробітна плата ОСОБА_1 до 01.01.2017 р. не була меншою розміру мінімальної заробітної плати, у період 01.01.2017 по 01.10.2017 р. нарахування заробітної плати вже не відповідало існуючому на той період розміру мінімальної заробітної плати.

Передбачений трудовим договором розмір оплати праці є однією із істотних умов праці, про зміну якої позивачка повинна була бути повідомлена відповідно до вимог ч.2 ст.32 КЗпП України. Представником відповідача не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 була повідомлена про зміну суттєвих умов договору . Зазначене порушення було виявлено в ході інспекційного відвідування ТзОВ «Амбрелла+» інспекторами Головного управління Держпраці у Львівській області та відображено у відповіді №3887/4/04.3-09 від 25.04.2018 р. на вимогу ГО «Міжнародна Українсько-Грузинська Адвокатська Компанія «Куспись, Ростіашвілі та Цхведіаді».

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача ,а також надані в їх підтвердження табелі робочого часу, де відображені години виходу на роботу позивачки, та акти неявки такої на робочому місці. Як ствердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 , вони бачили, що позивачка приходила на роботу до занять і виконувала свої обовязки після занять. Що стосується заповнення табелів робочого часу, то працівниками вносились дані щодо відпрацьованого часу в чорновик, а керівник ТзОВ на їх підставі формувала чистовики табелів для бухгалтерії. Хто і яким чином відслідковував фактичну зайнятість прибиральниці щодня, судом не встановлено. Окрім цього, факти відсутності прибиральниці на робочому місці та невиконання нею покладених обовязків в період 01.01.2017-01.10.2017 р. не фіксувалось, пояснення від неї не відбирались.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 поставлено вимогу про зобовязання ТзОВ «АМБРЕЛЛА+» звільнити позивачку з роботи шляхом видачі наказу про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та внести відповідний запис до її трудової книжки.

Таку вимогу суд вважає безпідставною, оскільки судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.10.2018р. у справі №466/8171/18 відкрито провадження по матеріалах позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Амбрелла+» про визнання незаконними дій роботодавця , де позивачка оскаржує своє звільнення на підставі наказу від 31.08.2018 р. по ст.36 п.2 КЗпП України.

Оскільки на момент ухвалення рішення у даній справі позивачка звільнена за п.2 ст.36 КЗпП її вимогу про зобовязання відповідача звільнити її за ст.38 КЗпП суд вважає безпідставною. Це стосується вимоги про зобовязання виплати вихідної допомоги при звільненні.

Позивачка просить стягнути з відповідача заподіяну їй моральну шкоду, яку мотивує незаконними відносно неї діями відповідача, незабезпечення їй нормальних умов праці, що призвело до погіршення здоровя позивачки.

Відшкодування моральної шкоди працівникові, передбачене КЗпП України, провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що зазначив Пленум Верховного Суду України у Постанові №4 від 31.03.1995 року «Про пратику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» .Так, заподіяна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутаціїї, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні інших цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачка не надала суду доказів заподіяння їй моральної шкоди та існування причинного звязку між неправомірними діями відповідача та її погіршенням здоров»я.

Керуючись ст.ст. 10,12,81,263-265 ЦПК України, ст.ст.23, 24,37,38,48, 52,94,232 КЗпП України, суд

у х в а л и в

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Амбрелла+» // м. Львів, вул. Хоткевича 34/6/ провести перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 01.10.2017р., виходячи із встановленого Законом України «Про Державний Бюджет» на цей період розміру мінімальної заробітної плати 3200 /три тисячі двісті грн./.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя ОСОБА_7