Справа №490/6914/17 30.08.2018
Провадження №22-ц/784/1122/18
Справа № 490/6914/17 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/1122/18 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Черенкової Н.П. в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з пізніше уточненим позовом про стягнення з ОСОБА_4 на її користь в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткових витрат на дитину у розмірі 37 725 грн. 97 коп. та щомісячних додаткових витрат у розмірі 3 000 грн. до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що з 30 серпня 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року.

З того часу, як сторони розійшлися, тобто з 2015 року, ОСОБА_4 припинив надавати їй матеріальну допомогу на виховання сина. Останній постійно хворіє. Відповідно виписок із історій хвороби ОСОБА_6, дитина лікується тривалий час, у тому числі і стаціонарно, а тому потребує постійного лікування, особливого догляду та оздоровлення, в звязку з чим вона несе додаткові витрати на дитину, викликані хворобою.

Так, у 2015 році нею було витрачено на сина 3 091 грн. 84 коп., з яких на придбання медикаментів 2 055 грн. 94 коп. та 1 035 грн. 90 коп. - на одяг дитини.

В 2016 році було витрачено 16 651 грн. 42 коп., з яких на лікування сина 13 931 грн. 66 коп., 2 719 грн. 76 коп. на одяг дитини.

В 2017 році 12 892 грн. 71 коп. на лікування сина, 4 000 грн. на оздоровлення і 1 000 грн. на навчання.

А всього на лікування, оздоровлення та розвиток ОСОБА_6 нею було витрачено 37 725 грн. 97 коп., які вона, уточнивши свої вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь, а також, оскільки додаткові витрати на дитину з кожним разом все збільшуються, і дитина і в подальшому потребуватиме лікування, також просила суд стягнути наперед додаткові витрати з відповідача у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У подальшому представник позивача ОСОБА_7 просила суд стягнути на користь позивачки додаткові витрати на дитину у розмірі 5100 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 додаткові витрати на малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат у розмірі 5100 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходив із того, що:

-позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували які саме ліки придбані у відповідності до історії хвороби та на яку суму, надані чеки на придбання ліків не підтверджують факту купівлі ліків саме для лікування дитини, та перевищення затрат з врахуванням участі матері та батька в необхідних витратах по утриманню дитини;

-позивачем лише частково доведені витрати на навчання у центрі розвитку дітей «Інтелект», які не можна вважати додатковими витратами на утримання дитини;

-додаткові витрати на проживання у пансіонаті «Чорноморець» з 3 серпня 2017 року і на базі відпочинку «Южанка» з 8 серпня по 11 серпня 2017 року - не можна вважати додатковими витратами на утримання дитини, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги у сумі 5100 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначала, що нею до суду були надані відповідні квитанції про сплату витрат повязаних з підготовкою дитини до школи, які у розумінні ст. 185 СК України є особливими, тому що повязані з розвитком здібностей дитини. Крім того, вказувала, що оскільки зі змісту наданих нею медичних документів видно, що ОСОБА_6 страждає низкою хронічних захворювань, а тому потребує постійного лікування, санаторно-курортного оздоровлення та придбання рекомендованих для лікування медичних препаратів і ліків, висновки суду про недоведеність нею витрат саме на лікування сина, є хибними. Також вважає, що вона надала суду всі необхідні квитанції по сплаті коштів за відпочинок та оздоровлення дитини, а також зазначала, що база відпочинку «Южанка» та пансіонат «Чорноморець» знаходяться біля моря, а згідно рекомендаціям лікарів при такому виді частих захворювань ОСОБА_6, перебування в таких умовах є профілактично-оздоровчим, витрати на яке є додатковими.

З огляду на стан здоровя сина та його хронічні захворювання, що потребують постійного (щомісячного) лікування, просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати наперед, а саме по 3000 грн. щомісячно, однак суд у своєму рішення взагалі не надав оцінку цим вимогам, які не суперечать ст. 185 СК України і підтверджені медичними документами та не зазначив, з яких підстав відмовив у цій частині позову, фактично проігнорував цю вимогу.

У звязку з викладеним, просила апеляційний суд змінити оскаржене рішення в частині частково задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 фактично понесених додаткових витрат, у період з 2015 по 2017 роки та стягнути з ОСОБА_4 на її користь в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 додаткові витрати на дитину у розмірі 20 816 грн. 13 коп., а також скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення щомісячних додаткових витрат на лікування дитини та стягнути з ОСОБА_6 на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_4, в інтересах якого діє представник ОСОБА_8 у відзиви на апеляційну скаргу з доводами апеляційної скарги не погодився та зазначав, що представник відповідача уточнила позовні вимоги в судовому засіданні та просила стягнути 5 100 грн. додаткових витрат, а також вважає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст. 264 ЦПК України).

Таким вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою.

Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2015 року та є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, за вказаним рішенням суду ОСОБА_9 змінила прізвище на дошлюбне прізвище «Кравченко».

Позивач та відповідач працевлаштовані. ОСОБА_5 у звязку з хворобливим станом дитини до досягнення сином шести років перебувала у відпустці по догляду за ним. Відповідач створив нову сімю, від шлюбу якого спільних дітей немає. Зі слів ОСОБА_9 надає допомогу батькам у вигляді витрат на їх лікування.

Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 4 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно виписки Обласної дитячої інфекційної лікарні із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 0207/44 ОСОБА_6, йому встановлено діагноз: вітряна віспа середньої важкості, стоматит. Згідно виписки Центру первинної санітарно-медичної допомоги № 5 із медичної картки стаціонарного хворого № 3080/727/277 ОСОБА_6 встановлено діагноз: коклюш середньої важкості, гострий риносинусит, фарінгомікоз, алергічний риніт.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що через низку хронічних захворювань, якими страждає малолітній ОСОБА_10, він потребує постійного лікування та придбання рекомендованих лікарями для лікування медичних препаратів і ліків, санаторно-курортного оздоровлення, а також витрат на підготовку до школи. На лікування сина у 2015-2016 роках нею було витрачено 15 987 грн. 60 коп., частина з яких повинна бути стягнути на її користь з відповідача. У 2017 році на лікування сина нею було витрачено 12 265 грн. 46 коп., половину з яких, тобто у розмірі 6 132 грн. 73 коп. слід стягнути з відповідача. Позивачка просила стягнути лише половину витрачених нею у 2017 році коштів з тих підстав, що з серпня 2017 року з відповідача на її користь на утримання сина стягуються аліменти.

Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на підготовку дитини до школи у 2017 році у розмірі 2 025 грн. та на оздоровлення дитини у розмірі 4 000 грн., а всього у розмірі 20 816 грн. 13 коп., а також, оскільки додаткові витрати на дитину з кожним разом все збільшуються, і дитина і в подальшому потребуватиме лікування, також просила суд стягнути наперед додаткові витрати з відповідача у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Суд, вирішуючи спір, виходив з уточнених представником позивача ОСОБА_7, вимог. Остання звернулася до суду із заявою, де зменшила розмір додаткових витрат до 5 100 грн., при цьому взагалі не зазначала з чого саме складаються ці витрати, а також не висловила свою думку в частині позовних вимог щодо щомісячних платежів. Не зясовував ці обставини й суд. Більш того, суд першої інстанції не врахував, що довіреність на представництво інтересів позивача видана ОСОБА_7 12 листопада 2015 року на представництво в судових установах всіх ланок з усіма правами наданими позивачу, проте з питань, повязаних з оформленням спадкових прав після смерті бабусі позивача ОСОБА_11, яка померла 7 березня 2014 року. Зі змісту зазначеної довіреності вбачається, що ОСОБА_5 будь-якими процесуальними правами у цивільній справі щодо стягнення з ОСОБА_4 додаткових витрат ОСОБА_7 не уповноважувала. Цих обставин в суді апеляційної інстанції не заперечувала й ОСОБА_7

Набуття правосубєктності процесуального представника і здійснення його функцій можливе за наявності відповідних повноважень, підтверджених визначеними в ЦПК і належно оформленими документами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної особи. Саме в довіреності визначаються повноваження особи, яка здійснює процесуальні дії від імені та в інтересах особи, яку вона представляє, на ведення справи в суді. Наявність в довіреності таких повноважень є однією із форм реалізації громадянами належних їм прав та обовязків.

Як встановлено у наданій ОСОБА_7 довіреності відсутні наявні повноваження останньої на ведення цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому суд першої інстанції безпідставно прийняв уточнену позовну заяву від ОСОБА_7, що стало наслідком порушення прав позивача щодо захисту її прав у спосіб та в обємі, визначених в її позові. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_5 не мала наміру зменшувати свої позовні вимоги, що також свідчить про відсутність повноважень ОСОБА_7 на представництво інтересів позивача у даній справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення судом норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експерта;

3)показами свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Як вбачається із документів наданих позивачкою ОСОБА_5, неповнолітній ОСОБА_6 з народження спостерігався в МДП № 2, а з 1 березня 2013 року - в КЗ ММР «ЦПМСД № 5». Дитина часто хворіє на вірусні та застудні захворювання. З 2012 року хлопчик знаходиться на диспансерному обліку:

-у кардіолога з приводу: вторинна кардіопатія з порушенням ритму;

-у імунолога з приводу: ІДС транзитна гіпоглобулінемія;

-у гастроентеролога з приводу: гастропатія, гастрит (а.с.33).

З наданої до суду апеляційної інстанції копії амбулаторної медичної карти вбачається, що протягом 2015 - 2017 року дитина часто хворіла та потребувала медичного лікування, про що свідчать записи лікарів про призначення відповідних медичних препаратів. Необхідність у придбанні ліків для дитини підтверджено також виписками з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого, за якими ОСОБА_6 з 15 по 19 січня та з 21 травня по 19 червня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні.

Крім витрат, повязаних з лікуванням загальних захворювань, позивач витрачала гроші й на послуги стоматолога, які підтверджуються актом виконаних робіт на суму 3 160 грн. та є додатковими витратами на дитину (а.с.34).

Отже, колегія суддів вважає такими, що доведені витрати понесені ОСОБА_5 на лікування сина у 2015 році у розмірі 2 055, 94 грн., у 2016 році - 10 628.71 грн. та у 2017 році 10 294.81 грн.

Крім того, у 2017 році позивачкою було укладено договір з Центром розвитку дитини «Інтелект» для підготовки дитини до школи, вартість навчання у Центрі за рік згідно умов договору складає 4 050 грн. (а.с.87).

До того ж, у 2017 році позивачкою були понесені витрати повязані з оздоровленням дитини у період з 3 по 7 серпня 2018 року у пансіонаті «Чорноморець» у розмірі 3000 грн. та у період 8 по 14 серпня 2017 року на базі відпочинку «Южанка» у розмірі 500 грн. (1000 грн.: 2 осіб) (а.с.86-87), а всього у сумі 3500 грн.

Таким чином, суд вважає доведеними додаткові витрати, понесені ОСОБА_5 на неповнолітню дитину ОСОБА_6 у період з 2015 по 2017 роки у загальному розмірі 30 529.46 грн., з яких ? частка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4, що дорівнює 15 264.73 грн.

Тому колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги в частині доведеності витрат позивача на зазначену суму.

До таких додаткових витрат, що зазначала позивач в позові, на думку колегії суддів, не підлягають зарахуванню витрати, повязані з придбанням одежі та взуття дитині, оскільки не є додатковими в правовому розумінні, а також витрати, повязані з відвідуванням дитиною навчання з айкідо, з підстав недоведеності відповідними доказами розміру цих витрат. Крім того, при обрахуванні загальної суми витрат, позивач припустилася помилки та двічі обрахувала витрати, повязані з послугами стоматолога та придбанням інгалятора.

Доводи відповідача про сплату певних сум коштів на адресу позивача, що свідчить на йому думку про участь у лікуванні сина, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_5 фактично сприймала їх як добровільну сплату аліментів на дитину протягом 2015-2017 років, з огляду на те, що примусово аліменти на дитину з відповідача не стягувалися.

Заперечення ОСОБА_6 про те, що деякі ліки, що придбані позивачкою, не охоплювалися призначенням лікаря, є безпідставними, оскільки такі ліки загальновідомі, застосовуються як для профілактики і попередження захворювання, так і з метою загальнозміцнюючої терапії та не потребують призначень лікаря. Крім того, деякі медичні засоби ( ємкість для забору аналізів, шприци, тест смужки, вата, маска медична та інш.) супроводжують медичні процедури та також не потребують призначень лікаря.

В частині позовних вимог ОСОБА_5 щодо стягненні щомісячних додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_6 на майбутнє у розмірі 3000 грн. не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності, з огляду на те, що позивач не надала відповідний розрахунок цих витрат, який би узгоджувався з довідками медичних установ щодо необхідності та обовязковості проведення лікування або відновлюваної терапії в подальшому з урахуванням характеру захворювання дитини.

Враховуючи, викладене рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 в дохід держави з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 712.91 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2018 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 одноразово фактично понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 15 264 грн. 73 коп., а також в дохід держави 712 грн. 91 коп. судового збору.

В частині позовних вимог щодо стягнення наперед щомісячно додаткових витрат у розмірі 3 000 грн. до досягнення дитиною повноліття відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

ОСОБА_12

Повний текст постанови складено 31 серпня 2018 року.