ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/2028/17

провадження № 22-ц/4809/83/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В. Черненка В.В.

секретар Пономаренко А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник - адвокат ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3, представник - адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року в складі судді Баранець А.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Кіровоградської області справу передано до утвореного Кропивницького апеляційного суду та 08 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів для розгляду справи. Справа призначена до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на раніше визначені дату та час 11 жовтня 2018 року, на 11 годину 00 хвилин.

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно.

Зазначав, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року, який був укладений Рибалківською сільською радою Козельщинського району Полтавської області, актовий запис №1. В період спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5. В червні 2008 року шлюбно-сімейні відносини між ними були припинені, оскільки в сім?ї виникли непорозуміння. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2008 року шлюб між ними розірвано.

З жовтня 2008 року вони примирилися та знову поновили шлюбні стосунки, проживали на орендованій квартирі в смт. Власівка по вул. Молодіжній до 2012 року, почали вести спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом купували їжу, одяг, разом відпочивали.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6.

29 жовтня 2012 року вони спільно з відповідачем придбали будинок АДРЕСА_1, куди переїхали проживати. Договір купівлі-продажу будинку був оформлений та посвідчений 29 жовтня 2012 року Світловодською міською державною нотаріальною конторою, зареєстрований за № 3-723 на ім?я відповідача.

Після придбання будинку вони проводили покращення його стану, а саме з 2012 року проводили ремонтні роботи, а в 2016 році була побудована огорожа вартістю 100 000 грн., пробита скважина та інше. За час спільного проживання було придбано автомобіль ВАЗ-2121, реєстраційний номер НОМЕР_1, який 03 жовтня 2016 року був зареєстрований на ім?я відповідача.

Просив суд встановити факт спільного проживання його із відповідачем в період з жовтня 2008 року по липень 2017 року однією сім?єю без реєстрації шлюбу, визнати спільною сумісною власністю будинок АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на ? частку домоволодіння з господарськими будівлями, визнати спільною сумісною власністю автомобіль ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишивши в його користуванні та стягнувши із нього на користь відповідача грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля в сумі 25 000 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на обґрунтування позовних вимог, зокрема, банківських документів, фінансову участь у придбанні спірного майна. Наданий суду договір позики від 08 липня 2012 року не визначає, з якою метою надається позика, на які потреби, тому стверджувати, що позика оформлена з метою купівлі-продажу будинку неможливо. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували його фінансову участь у придбанні автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін. Зазначає, що після розірвання шлюбу вони проживали разом, за час спільного проживання народилася друга дитина, син ОСОБА_6. Ці обставини підтверджуються поясненнями свідків та рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до нього про зміну розмірів аліментів, стягнення боргу та пені по сплаті аліментів. Цим рішенням суду було встановлено, що після розірвання шлюбу у 2008 році, сторони з жовтня 2008 року примирилися та почали спільно проживати, вести спільне господарство до липня 2017 року включно.

В засіданні апеляційного суду відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку, в засідання апеляційного суду не прибули, подали письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2008 року шлюб розірвано та стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 (т.1 а. с. 11). Актовий запис №6 про розірвання шлюбу складено 01 серпня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т.1 а.с.14).

Сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.12.13).

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя є шлюб (ч.1 ст.36 СК України).

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя».

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Частки дружини та чоловіка у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 зазначеного Кодексу вважається застосованою правильно.

Відповідно до ст. 63 зазначеного Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Відступити від засади рівності часток при вирішенні спору про поділ майна, суд може у випадках, передбачених ч.2 і ч.3 ст.70 СК України. Зокрема, це має місце за обставин, що мають істотне значення, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Саме на підставі зазначених норм права суд першої інстанції задовольнив позов, при цьому, виходячи з положень ст. 89 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив, що після розірвання шлюбу рішенням суду сторони помирилися, з жовтня 2008 року поновили шлюбні стосунки, проживали разом по липень 2017 року, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом придбали спірне майно будинок та автомобіль. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6, батьками якого записані сторони у справі.

Факт спільного проживання сторін та спільна участь у придбанні майна підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2012 року будинку АДРЕСА_1, де в пункті 1.4 договору зазначено, що ОСОБА_1 надав письмову згоду на придбання будинку (т.1 а.с.118-120). Факт присутності позивача при укладенні договору купівлі-продажу та написання ним заяви відповідач підтвердила в засіданні апеляційного суду.

Факт спільного проживання по липень 2017 року підтверджено пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Крім того, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили участь позивача в проведенні ремонту в будинку, заміні вікон, встановленні паркану.

Відповідно до договору позики № 11 від 08 липня 2012 року позивач за місцем роботи позичив грошові кошти в сумі 35000 грн. ( т.1 а.с.197).

Згідно з актами надання послуг від 25 лютого 2016 року та від 15 грудня 2015 року позивач оплатив послуги за виконані роботи, а саме фарбування автотранспортного засобу ВАЗ 2121 державний номер НОМЕР_1, та тонування цього автомобіля (т.1 а.с.195,196).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 22 березня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, стягнення боргу та пені по сплаті аліментів встановлено, що після розірвання шлюбу, сторони продовжували спільно проживати, вести спільне господарство, надавати утримання дітям та фактично припинили шлюбні відносини в липні 2017 року (т.2 а.с.99-102).

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року рішення суду від 22 березня 2018 року залишено без змін (т.2 а.с.103-105).

Крім того, судовий наказ про стягнення аліментів на утримання другого сина ОСОБА_6 було видано Світловодським міськрайонним судом 15 вересня 2017 року, а дублікат виконавчого листа за рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2008 року було видано 13 вересня 2017 року, тобто до вересня 2017 року відповідач не порушувала питання про стягнення аліментів на утримання дітей.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про недоведеність позову є безпідставними. Сама відповідач жодних доказів щодо самостійного придбання нею спірного майна суду не надала.

Підстави для скасування рішення суду в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю відсутні.

В цій частині позову рішення суду відповідає наданим сторонами в суді першої інстанції доказам, які суд належно оцінив, а також засадам справедливості, добросовісності та розумності. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни в цій частині позову не встановлено.

Разом з тим підлягає задоволенню апеляційна скарга в частині визначення часток у праві власності на будинок та поділу автомобіля. Зокрема, суд визнав право власності на будинок на ? частку за позивачем, при цьому не зазначив, яка ж частка будинку залишається у власності відповідача.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Згідно із частиною п'ятою цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині поділу автомобіля підлягає скасуванню, оскільки грошова сума, яка стягнута як компенсація за частку в автомобілі не внесена на депозитний рахунок суду ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, тому необхідно визнати ідеальні частки подружжя автомобілі і залишити його у їх спільній частковій власності.

Пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги позивач повинен частково відшкодувати відповідачу судовий збір в сумі 1305 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2018 року в частині поділу будинку та автомобіля.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, та автомобіль ВАЗ 2121, 1981року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку житлового будинку з належною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, та на ? частку автомобіля ВАЗ 2121, 1981року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку з належною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, та на ? частку автомобіля ВАЗ 2121, 1981року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_3) судовий збір в сумі 1305 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко