АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2468/17 Номер провадження 22-ц/786/1508/18Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року у складі судді Левицької Т.В. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 98615,83 грн. за кредитним договором №б/н від 11.11.2011 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11.11.2011 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості, проте взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована недоведеністю позивачем факту укладання кредитного договору 11.11.2011 року, а отже відсутністю правової підстави для стягнення заборгованості за вказаним договором.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає, що суд не дослідив належним чином надані банком докази, не взяв до уваги розрахунок заборгованості по картковому рахунку, згідно якого станом на 10.03.2018 року заборгованість відповідача складає 122025,48 грн.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала укладання 11.11.2011 року між нею та банком кредитного договору на суму 16000 грн. та просила рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовим доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 банк посилався на факт укладання між сторонами кредитного договору від 11.11.2011 року, згідно до якого позичальник отримала кредит на суму 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, про отримання якої розписалась в заяві-анкеті.

На підтвердження заявлених вимог, банком до позовної заяви були приєднані ксерокопію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунок заборгованості станом на 31.10.2017 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з відсутності доказів на підтвердження обставин укладання кредитного договору саме 11.11.2011 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Так, матеріали справи не містять жодних документів, які б беззаперечно свідчили про укладання 11.11.2011 року між сторонами кредитного договору, за умовами якого позивач дійсно отримала кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Надаючи правову оцінку наявного в матеріалах справи документу - ксерокопії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка датована 11.11.2011 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що остання містить лише персональну інформацію стосовно ОСОБА_2 та підписана нею. Між тим, з тексту вказаної заяви-анкети не представляється можливим визначити які саме послуги відповідач бажала б отримувати (кредитка Універсальна, карта Gold, зарплатна картка чи інше) та не вказано розмір бажаного кредитного ліміту.

Одночасно, зазначена анкета-заява не містить інформації про отримання будь якої платіжної картки.

Підписуючи вказану анкету-заяву відповідач погодилася, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, проте які саме банківські послуги бажала отримати відповідач та які послуги фактично вона отримала -приєднана банком заява -анкета не містить.

Між тим, сам позивач неодноразово посилався на те, що ОСОБА_2 стала клієнтом банку ще 30.10.2010 року, коли отримала кредитну картку «Універсальна», якою користувалась, натомість 11.11.2011 року за власною ініціативою звернулась до банку з метою актуалізації своїх персональних даних, про що свідчить підписання відповідної анкети-заяви від 11.11.2011 року, яка містить повну персональну інформацію стосовно клієнта - персональні дані, контактну інформацію, про працевлаштування, проживання та інше. Натомість жодних доказів про укладення кредитного договору від 11.11.2011 року матеріали справи не містять.

Також, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач в свій час отримала в банку як основну картку, так і кредитну.

Згідно наданої позивачем довідки, ОСОБА_2 отримувала в ПАТ КБ «Приватбанк» наступні картки - 11.11.2011 року номер картки НОМЕР_4, 12.01.2012 року номер картки - НОМЕР_8, 25.01.2012 року номер картки НОМЕР_7, 05.04.2013 року номер картки НОМЕР_9, 21.08.2013 року номер картки НОМЕР_5, 18.12.2013 року номер картки НОМЕР_6.

Між тим, згідно наданих позивачем роздруківок користування кредитними картками, вбачається, що карткою з номером НОМЕР_4, яка згідно довідки банку була видана відповідачу 11.11.2011 року на підставі укладеного кредитного договору, користувались ще 29.03.2011 року та 11.04.2011 року, тобто задовго до укладання договору.

Одночасно, матеріали справи не містять інформації про користування карткою з номером НОМЕР_4 після 11.11.2011 року.

В ході розгляду справи вказане протиріччя представниками банку спростовано не було.

Крім того, звертає на себе увагу наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором від 11.11.2011 року, з якого вбачається, що лише у вересні 2013 року має місце користування кредитними коштами на суму 7888,54 грн., які відображені як сальдо поточної заборгованості. Проте, в ньому відсутні дані про користування кредитними коштами в період з 11.11.2011 року, тобто з часу, як стверджує позивач, укладання кредитного договору по 23.09.2013 року.

Разом з цим, матеріалами справи доводиться, що 30.10.2010 року дійсно між сторони було укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з номером НОМЕР_1, за яким ОСОБА_2 отримала кредитну картку «Універсальна», номер якої НОМЕР_2.

Одночасно, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11.11.2011 року має інший номер -НОМЕР_3.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення позивачем обставин, якими він обґрунтовував заявлені вимоги, а саме - факт укладання кредитного договору 11.11.2011 року, за яким утворилась вищевказана заборгованість.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що місцевим судом проігноровані правові позиції, викладені як Постановах ВСУ, так і в Постановах Верховного Суду, оскільки останні стосуються врегулювання інших спірних питань в кредитних правовідносинах, які за своїм змістом не є подібними до даних правовідносин.

Посилання представника ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що перевипуск чергових кредитних карт підтверджується роздруківками з фото відповідача, не має правового значення, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову не з підстав пропуску строку позовної давності, а з підстав недоведеності самого факту укладання кредитного договору 11.11.2011 року, а відтак і визначених законом підстав для стягнення заборгованості по ньому.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 вересня 2018 року.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.