АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/27/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А. І., Литвинюк І. М.

секретар Скакун К.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Стоцька Л. А.),

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком. У подальшому позовні вимоги уточнив.

Зазначав, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 вересня 2016 року, належать 5/12 часток житлового будинку АДРЕСА_1

Інша частина будинку, що становить 7/12 часток, належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2

Проживати у будинку та користуватися ним він не може, оскільки цьому перешкоджає відповідачка.

Посилаючись на указані обставини, а також на наявність рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 січня 2018 року, яким у рахунок поділу спірного майна йому у власність виділено 43/100 часток житлового будинку, в остаточній редакції позовної заяви ОСОБА_4 просив вселити його до будинку АДРЕСА_3 та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні 43/100 частинами указаного будинку з надвірними будівлями.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 червня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_2

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні 43/100 частинами указаного будинку з надвірними спорудами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на помилковість рішення суду від 16 січня 2018 року про поділ житлового будинку, яке порушує права відповідачки, не задовольнив клопотання про зупинення провадження у справі до оскарження в апеляційному чи касаційному порядку рішення суду у справі про поділ майна; посилається на те, що відповідачка не заперечує права позивача як власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, однак саме право відповідачки як власника, що приймав участь у створенні житлового будинку є непорушним.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, будучи співвласником спірного будинку, не має можливості користуватися та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди в цьому, а тому дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний позивачем спосіб.

Зазначений висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У справі встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 вересня 2016 року набув у власність 5/12 часток житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 226,30 кв. м, в тому числі житловою площею 143,70 кв. м, розташованого по вул. АДРЕСА_4 (а.с.16, 49-50).

Відповідачка на час пред'явлення позову мала у власності 7/12 часток спірного житлового будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 січня 2018 року у справі №725/1457/17 позов ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками було задоволено.

Поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_5, в м. Чернівці, відповідно до варіанту №1 судової будівельно-технічної експертизи №17060 від 09 серпня 2017 року.

Виділено в натурі позивачу ОСОБА_4 43/100 частини спірного будинку з надвірними будівлями, а саме, наступні приміщення житлового будинку літ. А: коридор-сходи 1-1 площею 10,20 кв.м, коридор 1-2 площею 10,60 кв.м, кімнату 1-3 площею 21,90 кв.м, кімнату 1-4 площею 26,00 кв.м, кімнату 1-5 площею 21,80 кв.м, ванну 1-6 площею 3,30 кв.м, вбиральню 1-7 площею 1,00 кв.м, комору 1-8 площею 1,00 кв.м, кухню 1-9 площею 13,00 кв.м, балкон площею 2,30 кв.м.

Виділено в натурі відповідачці ОСОБА_2 57/100 частини спірного будинку з надвірними будівлями, а саме, наступні приміщення житлового будинку літ. А: підвал І площею 25,00 кв.м, вхід в підвал ІІ площею 5,60 кв.м, сходову клітину 1-10 площею 10,20 кв.м, коридор 1-11 загальною площею 10,20 кв.м, кімнату 1-12 площею 22,30 кв.м, кімнату 1-13 площею 28,00 кв.м, кімнату 1-14 площею 23,70, ванну 1-15 площею 3,40 кв.м, вбиральню 1-16 площею 1,00 кв.м, комору 1-17 площею 1,00 кв.м, кухню 1-18 площею 13,10 кв.м, балкон площею 2,30 кв.м (а.с.111-114).

Зазначене рішення суду є чинним на момент розгляду справи та набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не чинить позивачеві перешкод у користуванні спірним майном спростовуються поясненнями самої відповідачки та наявними у справі доказами.

Так, відповідачка ставить певні умови, за яких відповідач може користуватися житловим будинком, а в іншому випадку визнає за неможливим на її думку користування позивачем житловим будинком.

Встановлено, що з приводу чинення позивачеві перешкод у користуванні він звертався до Чернівецького відділу Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, про що складено висновок від 30 вересня 2016 року (а.с.51).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності.

Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 386 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених норм матеріального права судом першої інстанції обґрунтовано ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з того, що позивач, будучи співвласником спірного будинку, з вини відповідачки не має можливості користуватися своїм житлом на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги про помилковість рішення суду від 16 січня 2018 року про поділ житлового будинку, яке на думку представника відповідачки порушує права відповідачки виходять за межі предмету спору у цій справі.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника про те, що суд першої інстанції помилково не задовольнив його клопотання про зупинення провадження у справі до оскарження в апеляційному чи касаційному порядку рішення суду у справі про поділ майна.

Право позивача на усунення перешкод у користуванні житловим будинком не залежить від розміру його частки у праві власності.

Що ж до згаданого рішення про поділ будинку, то воно на час розгляду уточнених позовних вимог набрало законної сили, а тому підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права, є твердження заявника про те, що право відповідачки як власника, що приймала участь у створенні житлового будинку є переважним.

Отже, наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 04 вересня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. І. Владичан

І. М. Литвинюк