_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9293/15-ц
Провадження № 6/520/604/18
УХВАЛА

19.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 надійшло подання державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобовязань за виконавчим листом №520/9293/15-ц, виданим 21 квітня 2016 року Київським районним судом міста ОСОБА_1, з посиланням на те, що боржник ухиляється від виконання своїх обовязків покладених на нього вказаним виконавчим листом та рішення суду не виконує.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28 листопада 2018 року відкрито провадження по справі на підставі вказаного подання та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Вказаною ухвалою суду одночасно було зобовязано державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області надати до суду, в строк до 19 грудня 2018 року, належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/9293/15-ц, виданим 21 квітня 2016 року Київським районним судом міста ОСОБА_1.

Представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 у судовому засіданні подання підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає подання підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста ОСОБА_1 перебувала цивільна справа №520/9293/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За наслідком розгляду вказаної справи, 17 грудня 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було ухвалено рішення яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитно-заставним договором №OD41AN12156853 від 24 квітня 2008 року, станом на 15.05.2015 року, у розмірі 16848 доларів 56 центів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2015 року еквівалентно 346406 гривень 40 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1732 гривні 03 копійки. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1732 гривні 03 копійки.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29 грудня 2015 року.

Суд зазначає, що на виконання ухвали суду від 28 листопада 2018 року, державним виконавцем було надано до суду належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №56974340 з примусового виконання виконавчого листа №520/9293/15-ц, виданого 21 квітня 2016 року Київським районним судом міста ОСОБА_1.

21 квітня 2016 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було видано виконавчий лист №520/9293/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитно-заставним договором у розмірі 346406 гривень 40 копійок.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження ВП №56974340, судом встановлено наступне.

10 серпня 2018 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56974340 з примусового виконання вказаного виконавчого листа №520/9293/15-ц, виданого 21 квітня 2016 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитно-заставним договором у розмірі 346406 гривень 40 копійок, копія якої була направлено боржникові, що підтверджується відповідним супровідним листом від 10.08.2018 року за вих№22256 на імя ОСОБА_2

Цієї ж дати, 10 серпня 2018 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №56974340 було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, копія якої була направлено боржникові, що підтверджується відповідним супровідним листом від 10.08.2018 року за вих№22258 на імя ОСОБА_2

Під час здійснення виконавчих дій, державним виконавцем також здійснювались дії щодо розшуку майна боржника на яке можливо звернути стягнення та встановлено, що нерухоме майно за боржником ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано, пенсію боржник не отримує, в органах Державної фіскальної служби України на обліку не перебуває, інформація про номери рахунків відкритих юридичними особами/фізичними особами-підприємцями відсутня.

Крім того, судом встановлено, що 27 серпня 2018 року державним виконавцем було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2, яке зазначено у виконавчому листі, виклик державного виконавця за вих. №22883, яким зобовязано боржника ОСОБА_2 зявитись до відділу державної виконавчої служби - 12.09.2018 року, яке було отримано боржником 11 вересня 2018 року, що підтверджується витягом з реєстру відстеження поштових відправлень за номером 120 зазначеним в реєстрі відправлень державної виконавчої служби на імя ОСОБА_2

Як було підтверджено державним виконавцем, боржник будучи обізнаним про вказане виконавче провадження, отримавши виклик державного виконавця, до державного виконавця у встановлену дату не зявився, та по цей час ним також не було здійснено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду.

У звязку з невиконання ОСОБА_2 вказаного рішення суду та покладених на нього обовязків виконавчим листом, державний виконавець був вимушений звернутись до суду з відповідним поданням.

Суд зазначає, що пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Право на справедливий суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обовязкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Обовязковість виконання судових рішень, разом із іншими складовими права на справедливий суд, зокрема, такими як субєктивна неупередженість суду, принцип правової визначеності, заборона втручання законодавця у відправлення правосуддя розглядаються Судом в якості елементів верховенства права (Golder v. The United Kingdom, аpp. no. 4451/70).

Отже, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2015 року по цивільній справі №520/9293/15-ц набрало законної сили, а відтак підлягає обовязковому виконанню, що є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 обізнаний про наявність вказаного виконавчого провадження ВП №56974340, однак доказів, що боржником виконано рішення суду до суду не надано.

Згідно з ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобовязаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з узагальненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, законодавством не передбачене обов'язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов'язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

У відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорта або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобовязання.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З урахуванням вищевикладеного, та з урахуванням того, що вказане рішення суду, за яким видано виконавчий лист, набрало законної сили, є обовязковим для виконання, на підставі яких відкрито виконавче провадження ВП №56974340, про яке боржнику достеменно відомо, державним виконавцем вчинено достатньо дій в межах виконавчого провадження, проте рішення суду боржником не виконано, та з урахуванням усіх обставин в сукупності, суд вважає, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи, що забезпечення виконання рішення суду застосується як гарантія задоволення законних вимог стягувача, з метою упередження наміру щодо навмисного ухилення від виконання рішення суду саме шляхом виїзду за кордон, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця підлягає задоволенню, так як обґрунтоване та доведене.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», суд,

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Тимчасово обмежити боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який мешкає за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва-Чорноморського, 145, паспорт серії КК558018, виданий 15.12.2000 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобовязань покладених на нього за виконавчим листом №520/9293/15-ц, виданим 21 квітня 2016 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитно-заставним договором у розмірі 346406 гривень 40 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 19.12.2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.