АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6700/2018 Головуючий у 1 інстанції - Гальокіна Ю.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про зняття арешту та заборону відчуження з усього майна, що їй належить, який було накладено на підставі постанови № 741/8 від 17 липня 2001 року державного виконавця РВ ДВС Мінського районного управління юстиції.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що маючи намір подарувати належну їй квартиру онуці та при оформленні необхідних для цього документів, нотаріус повідомила позивача, що на все належне майно накладено арешт.

Звернувшись до Оболонського РВ ДВС у м. Києві із заявою про зняття арешту, ОСОБА_2 отримала лист про відмову в задоволені заяви, оскільки виконавче провадження щодо неї перебувало на виконанні у 2001 році та вже знищено за терміном зберігання, а на даний час будь - яких виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 на виконанні не перебуває.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Вказує, що відповідно до інформаційної довідки № 108445937 від 20 грудня 2017 року, наданої їй приватним нотаріусом, на її майно накладено арешт та заборона на відчуження майна, та у реєстрі ідентифікується особа, на майно якої накладено арешт, лише по прізвищу, імені, по батькові та року народження, без зазначення повної дати народження, іденфікаційного коду, місця народження, тобто апелянт вважає, що цей арешт міг бути накладений на майно іншої особи, з таким самим ім'ям та роком народження.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явилися.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами обставин, що накладений арешт на її майно порушує її права, як власника та створює для неї перепони у користуванні чи розпорядженні своїм майном.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не може із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 21 жовтня 2004 року за № 1399440 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 741/8 від 17 липня 2001 року, зареєстровано обтяження, а саме арешт на все майно ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою № 108445937 від 20 грудня 2017 року (а.с.6-9).

Відповідно до листа Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14 грудня 2017 року позивача ОСОБА_2 повідомлено про те, що виконавчі провадження щодо неї як боржника на виконанні у відділі не перебувають. Тому, виходячи із її заяви, виконавче провадження щодо неї перебувало на виконанні в 2001 році. Оскільки строк його зберігання закінчився, воно було знищено, та рекомендовано їй звернутися до суду з позовом відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 11).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містяться у інформаційній довідці № 108445937, ОСОБА_2 належить на праві власності частина квартири АДРЕСА_2, частина земельної ділянки площею 0,2108 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Державна реєстрація прав на вказане майна здійснена у 2017 році.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі.

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що встановити стягувача за виконавчим провадженням, яке на даний час знищено, не має можливості, зазначена обставина підтверджується довідкою державної виконавчої служби про знищення виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на все майно позивача.

Однак, як вбачається із матеріалів справи арешт на майно позивача триває майже сімнадцять років, з чого можна зробити висновок , що він триває лише формально, виконавчі дії не вчиняються, оскільки не існує самого виконавчого провадження та відділу виконавчої служби, якої було накладено арешт на майно позивачки.

Висновок суду першої інстанції про те, що відмова у задоволенні вимог ОСОБА_2 не порушить її прав, не відповідає обставинам справи, а тому відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач протягом тривалого часу позбавлена права вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, яке належить їй на праві власності, оскільки зазначеним арештом державною виконавчою службою створені перешкоди в користуванні цим майном та не усунуті при знищенні виконавчого провадження, як передбачено Законом України «Про виконавче провадження.»

Зняття арешту із майна позивача, яке належить їй на праві власності, не порушить будь-чиїх прав, оскільки на даний час виконавчого провадження, з метою виконання якого було накладено арешт, не існує. Виконавчі дії не відбуваються, а накладений арешт на власність позивача порушує її право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке захистити в інший спосіб ніж шляхом звернення до суду позивач не має можливості.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог шляхом зняття арешту із майна позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Скасувати арешт і заборону відчуження всього майна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який було накладено на підставі постанови № 741/8 від 17.07.2001 року державним виконавцем районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції в м.Києві.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття , однак, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 7 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: