Справа № 473/5370/14-ц
УХВАЛА

іменем України

"17" жовтня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Козаченко О.І.,

за участю заявника ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та постанову про арешт майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та постанову про арешт майна боржника.

В обґрунтування скарги заявник зазначав, що в провадженні Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2014 року.

29 серпня 2018 року головним державним виконавцем Вознесенського МРВ ДВС ОСОБА_3 в межах здійснення виконавчого провадження винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника. Постанова мотивована тим, що боржником не виконано вимоги виконавчого документа.

Проте заявник, вказуючи на те, що на час винесення постанови він не мав заборгованості по сплаті аліментів, отримані ним кошти від реалізації власного автомобіля не є заробітком, що вказує на безпідставність дій виконавця по нарахуванню заборгованості з вказаного доходу, а тому вважав, що дії виконавця та постанова про арешт майна не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця, які полягали у винесенні постанови про накладення арешту на все майно заявника, а також зобовязати державного виконавця зняти арешт, накладений постановою державного виконавця від 29 серпня 2018 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримали в повному обсязі. Також вказували на те, що передбачений законом строк на звернення зі скаргою до суду ОСОБА_1 не пропустив, оскільки про наявність та зміст оскаржуваної постанови заявник офіційно (від виконавця) дізнався лише 03 жовтня 2018 року.

Державний виконавець Вознесенського МРВ ДВС ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, вказуючи на правомірність своїх дій. Також звертала увагу суду на те, що заявником пропущено встановлений законом строк для подання скарги.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

П. «а» ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

При цьому, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.

Зі змісту скарги вбачається, що заявник оскаржує дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна, вчинені останньою 29 серпня 2018 року.

Твердження сторони заявника про те, що про наявність та зміст оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався лише 03 жовтня 2018 року не знайшли свого належного підтвердження та спростовуються скаргою ОСОБА_1 (а.с. 20), з якої вбачається, що останній 20 вересня 2018 року вже звертався з аналогічною скаргою до суду, при цьому в зазначеній скарзі вказував на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав 18 вересня 2018 року.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи сторони заявника про те, що строк на оскарження дій, бездіяльності, постанови державного виконавця починається з моменту офіційного повідомлення останнім сторону виконавчого провадження про дію, бездіяльність, постанову, які оскаржуються, оскільки, як раніше зазначалося судом, вказаний строк розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що до суду зі скаргою заявник звернувся 04 жовтня 2018 року.

Таким чином матеріали скарги свідчать, що ОСОБА_1 подав до суду скаргу з пропущенням встановленого законом десятиденного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав або свобод.

В судовому засіданні стороною заявника не заявлено, а матеріали скарги не містять клопотання про поновлення строку на оскарження дій та постанови державного виконавця. Не знаходить підстав для цього й суд.

За встановлених обставин скарга підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-260, 449 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та постанову про арешт майна боржника - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В.Вуїв