КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року місто Київ.

Справа № 359/9950/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4406/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року (у складі судді Вознюка С.М.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, додаткових витрат на дітей, правової допомоги та інших витрат, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на дітей, додаткових витрат на дітей і витрат на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що від шлюбу з ОСОБА_1 вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання яких, на підставі рішення суду, ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти, але ухиляється від їх сплати, у зв'язку з чим за період з 09 листопада 2015 року по 29 грудня 2016 року ним допущено прострочення сплати аліментів. Отже, за цей період він повинен сплатити неустойку.

Крім того, відповідач не бере участі у додаткових витратах на утримання дітей. Так, з 2014 року їхня донька ОСОБА_3 навчається у дитячій музичній школі; була зарахована до класу, в якому навчання відбувається із застосуванням новітніх технологій за спеціальною програмою - навчально-педагогічним проектом «Інтелект Україна», у зв'язку з чим вона щомісяця купує спеціальні книжки і зошити. З 2010 року ОСОБА_3 та з 2015-2016 років ОСОБА_4 відвідують курси англійської мови, також діти відвідують басейн, де вчаться плавати, розвиваються фізично, набувають додаткових здібностей. ОСОБА_4 відвідує платні заняття «Ранній розвиток дитини». ОСОБА_4 знаходиться на обліку у лікаря ортопеда, у зв'язку з чим йому було призначено лікування, а саме: ортопедичне взуття, устілки у взуття, лікувальна фізична культура щоденно, масаж стоп, плавання в басейні, електростимуляція стоп.

Загальна сума додаткових витрат на дітей становить 20 083,36 грн., половину з яких їй повинен компенсувати батько дітей - ОСОБА_1

На підставі вказаного, ОСОБА_2, з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 22 березня 2017 року, просила суд стягнути з ОСОБА_1 неустойку за несплату аліментів за період з 09 листопада 2015 року по 29 грудня 2016 року у розмірі 8 187,00 грн. та за період з 01 березня 2017 року по 10 березня 2017 року у розмірі 64,00 грн., половину від понесених позивачем додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 10 041,68 грн., половину від очікуваних витрат на дітей у квітні, травні 2017 року у розмірі 1 180,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 888 грн.00 коп. додаткових витрат на дітей, 3000 грн.00 коп. витрат на правову допомогу, 551 грн.20 коп. судового збору, а всього 14439 грн.20 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період з 2015 року до 2017 року позивачем понесені додаткові витрати на розвиток здібності дітей сторін, придбання необхідних підручників та обладнання, ортопедичного взуття та устілок відповідно до лікарських призначень, які підтверджені належними і допустимими доказами, тому половину вартості цих витрат відповідно до статті 185 СК України необхідно стягнути з відповідача. Відмовляючи у стягненні неустойки зі сплати аліментів з ОСОБА_1, суд зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а з вини підприємства, де він працює, унаслідок затримки зі сплати заробітної плати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року в частині стягнення додаткових витрат на дітей, правової допомоги та судових витрат та прийняти рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на сина в сумі 1 043 грн. 50 коп., в іншій частині відмовити, а також в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.00коп. відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року та стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку за несплату аліментів в період з 09.11.2015р. по 29.12.2016 р. в сумі 8187 грн.00 коп., неустойку за несплату аліментів в період з 01.03.2017р. по 10.03.2017 р. в сумі 64 грн.00 коп., комісію банку в розмірі 21грн.50 коп., кошти за придбання купальника дитячого, шапочки та окулярів для плавання на загальну суму 474 грн.00 коп. та лікування зубів сина на суму 150 грн. 00коп., судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп. та 704 грн.00коп..

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.11.2017 року Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року змінено в частині стягнення розміру витрат на правову допомогу, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2130 гривень.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року змінено в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти за придбання купальника дитячого, шапочки та окулярів для плавання на загальну суму 474 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що кошти на придбання предметів, необхідних для плавання (купальний костюм, шапочка та окуляри для плавання) на загальну суму 474 грн у розумінні статті 185 СК України не є додатковими витратами на утримання дитини. Отже, половину цих витрат необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Також суд, врахувавши встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, загальний час роботи представника позивача, вважав, що розмір витрат на правову допомогу повинен становити 2 130,00 грн. Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Не погоджуючись з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 .11.2017 року, ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою, в якій просила змінити рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнути з відповідача неустойку за несплату аліментів в період з 09.11.2015р. по 29.12.2016 р. в сумі 8187 грн.00 коп., неустойку за несплату аліментів в період з 01.03.2017р. по 10.03.2017 р. в сумі 64 грн.00 коп., комісію банку в розмірі 21грн.50 коп., кошти за придбання купальника дитячого, шапочки та окулярів для плавання на загальну суму 474 грн.00 коп. та лікування зубів сина на суму 150 грн. 00коп., судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп. . Також просила змінити рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 .11.2017 року та стягнути на її користь 3000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 704 грн.00 коп. та 844 грн.80 коп.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 02.11.2017 року задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 02.11.2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на дітей і витрат на правову допомогу скасовано і в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Крім того, до апеляційного суду надійшла заява позивачки про перерахунок пені за прострочення сплати аліментів з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження №14-37цс18., в якій позивач просила стягнути пеню з 09.11.2015 року по 23.12.2016 року в сумі 37 505 грн. 3 коп.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримала.

Відповідач до апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 11 липня 2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 листопада 2015 року, до досягнення дітьми повноліття (а. с. 9-12, т. 1).

Постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 10 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 30 вересня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 09 листопада 2015 року.

23 грудня 2016 року та 31 березня 2017 року державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області направив вказану постанову про відкриття виконавчого провадження за місцем роботи боржника ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт.НЕТ» (далі - ТОВ «Моноліт.НЕТ») та товариства з обмеженою відповідальністю «Інтро.НЕТ» (далі - ТОВ «Інтро.НЕТ») з вимогою про здійснення відрахувань із заробітної плати на платіжну карту стягувача ОСОБА_2.

ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 наступні аліменти: 27 січня 2017 року - у розмірі 7 427,34 грн. і 11 185,32 грн. та 10 лютого 2017 року - у розмірі 2 012,50 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку, виданій Бориспільським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 01 лютого 2017 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 09 листопада 2015 року по 31 грудня 2016 року складає 9 732,64 грн. (а. с. 94, т. 1).

Також судом першої інстанції встановлено, що з лютого 2008 року по 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 працював на посаді генерального директора ТОВ «Моноліт.НЕТ». Відповідальною особою за відрахування аліментів із заробітної плати ОСОБА_1 була головний бухгалтер товариства.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення пені за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заробітну плату в ТОВ «Моноліт.НЕТ» отримував вчасно, однак перерахування аліментів не відбувалося, з вини відповідальної за це особи, тому заборгованість зі сплати аліментів виникли не з вини ОСОБА_1, а з вини - головного бухгалтера ТОВ «Моноліт.НЕТ».

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до розрахунків Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 01 лютого 2017 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 9 732,64 грн.

Зазначені розрахунки відповідачем не оскаржувались.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При цьому суд першої інстанції не надав розрахункам заборгованості за аліментами належної правової оцінки.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Проте міськрайонний суд, не врахував, що доказів щодо звільнення від обов'язку утримувати дитину відповідачем не надано.

Крім того, ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та знав про свій обов'язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв'язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано.

Посилання суду на відповідальність головного бухгалтера ТОВ «Моноліт.НЕТ» саме по собі не виключає вину платника аліментів - відповідача, який знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів. Крім того, відповідач був директором ТОВ «Моноліт.НЕТ» і разом з головним бухгалтером товариства несе відповідальність за фінансову діяльність на підприємстві.

При цьому частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, що суд повинен був урахувати при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов'язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, колегія суддів керується розрахунком заборгованості по аліментах від 01.02.2017 року, виконаним головним державним виконавцем Вовком А.В. (а.с. 93том.1).

Згідно указаного розрахунку, заборгованість за аліментами виникла, починаючи з листопада 2015 року по грудень включно 2016 року та складала до 29 грудня 2016 року 30827,60 грн., а після погашення боржником заборгованості 29.12.2016. в розмірі 21094,96 грн. становила 9 732 грн.64 коп. За змістом розрахунку, боржник виконав зобов'язання зі сплати аліментів у грудні 2016 року в розмірі 21 094 грн. 96 коп..

Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з того, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця. Таким чином, періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів по 29.12.2017 року.

Визначаючи кількість прострочених днів зі сплати аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з того, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця. Таким чином, періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів по 29.12.2016 року(день часткового погашення заборгованості). При цьому, розмір прострочення сплати аліментів за грудень 2016 року колегія суддів визначає відповідно до довідки - розрахунку заборгованості від 01.02.2017 р. в розмірі 9732 грн. 64 коп..

Крім того, здійснюючи розрахунок пені, колегія суддів враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом'якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Таким чином розрахунок заборгованості по пені виглядає наступним чином:

1. пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2016 року: 806,19 грн.( заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 395 днів (з 09.11.2015 року по 29.12.2016 року) = 3184 грн. 49 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 806 грн.19 коп.;

2. пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2015 року: 1233,41 грн.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 364 днів(з 01.12.2015 року по 29.12.2016 року) = 4489 грн.94 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1233 грн. 41 коп.;

3. пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2016 року: 1341 грн. 67 коп.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 333днів(з 01.01.2016 року по 29.12.2016 року) = 4467грн. 86 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1341 грн. 67 коп.;

4. пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2016 року: 1341 грн.67 коп.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 304дні (з 01.02.2016 року по 29.12.2016 року) = 4078 грн. 77 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1341 грн.67 коп.;

5. пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2016 року: 1341 грн.67 коп. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 273 днів(з 01.03.2016 року по 29.12.2017 року) = 3662 грн.84 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1341 грн.67 коп.;

6. пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2016 року: 1341 грн.67 коп.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 243 днів(з 01.04.2016 року по 29.12.2016 року) = 3260 грн.33 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1341 грн.67 коп.;

7. пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2016 року: 1368 грн.50 коп.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 213 днів(з 01.05.2016 року по 29.12.2016 року) = 2914 грн. 90 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1368 грн.50 коп.;

8. пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2016 року: 1368 грн.50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 183 днів(з 01.06.2016 року по 29.12.2016 року) = 2504 грн. 35 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1368 грн.50 коп.;

9. пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2016 року: 1368 грн.50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 152 днів(з 01.07.2016 року по 29.12.2016 року) = 2080 грн. 12 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1368 грн.50 коп.;

10. пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2016 року: 1368 грн. 50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 121 днів(з 01.08.2016 року по 29.12.2016 року) = 1655 грн.88 коп., що в силу ч. 1 ст. 196 СК України підлягає зменшенню до 1368 грн. 50 коп.;

11. пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2016 року: 1368 грн. 50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 91 днів(з 01.09.2016 року по 29.12.2016 року) = 1245 грн. 34 коп.;

12. пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2016 року: 1368 грн. 50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 60 днів(з 01.10.2016 року по 29.12.2016 року) = 821 грн. 10 коп..;

13. пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2016 року: 2012 грн.50 коп. грн.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 30 днів(з 01.08.2017 року по 18.12.2017 року) = 603 грн.50 коп..;

14. пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2017 року: 9732 грн. 64 коп.(заборгованість зі сплати аліментів у місячному розмірі, визначеному судом) х 1% х 26 днів(з 01.01.2017 року по 26.01.2017 року) = 2530 грн.50 коп.;

Таким чином, загальна сума пені за прострочення ОСОБА_1 сплати аліментів за виконавчим листом №2/359/363 від 30.09.2016р. за період з 01.12.2015 року по 27.01.2017 року становить 37499 грн. 92 коп., однак в силу ч. 1 ст. 196 СК України указана сума підлягає обмеженню до 18 080 грн.72 коп.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за несплату аліментів за період з 01.03.2017 року по 10.03.2017р. в сумі 64грн.00 коп.,у зв'язку з тим що розмір заборгованості за вказаний період не підтверджений позивачем належними доказами.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині стягнення додаткових витрат на сина в розмірі 1043 грн.50 коп. не переглядається, оскільки рішення апеляційного суду після перегляду Верховним Судом в цій частині залишено без змін.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про перегляд рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги в цій частині виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом другим частини 3 статті 79 ЦПК України2004 року до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи вбачається, що розмір витрат, понесених позивачем на правову допомогу підтверджується: договором про надання правової допомоги (а. с. 86-87 т. 1), актом приймання-передачі наданих послуг (а. с. 90 т. 1) та квитанцією про оплату витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн (а. с. 91 т. 1).

Крім того, при перегляді рішення Верховним Судом зазначено, що зменшуючи розмір витрат на правову допомогу, апеляційний суд врахував лише час участі представника в судових засіданнях, не звернувши увагу на те, що згідно із договором про надання правової допомоги від 25 січня 2017 року, укладеним між Адвокатським бюро «Вадима Гопкала» і ОСОБА_2, адвокатське бюро зобов'язалося здійснювати й інші функції, пов'язані із представництвом інтересів ОСОБА_2 в суді, зокрема: надавати правову консультацію, складати заяви, скарги та інші документи процесуального характеру, тощо. З урахуванням цього, для правильного вирішення справи, апеляційний суд повинен був встановити й інші складові витрат на правову допомогу, та з урахуванням цього визначити їх розмір.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, тому ухвалене у справі рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на дітей , відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову на суму у розмірі 18 080 грн.72 коп.

В порядку розподілу судових витрат, передбаченому ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору по даній справі, а, отже, судовий збір мав би підлягати стягненню з відповідача в дохід держави.

Між тим, враховуючи, що витрати держави, пов'язані з розглядом даної справи(судовий збір), були оплачені позивачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою в розмірі 704 грн. 00 коп., суд вважає за можливе стягнути судовий збір з відповідача на користь особи, яка понесла відповідні витрати.

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, то і відсутні підстави для перерозподілу понесених ним судових витрат.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 18 080 грн.72 коп.

В частині стягнення витрат на правову допомогу рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 704 грн.00коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.12.2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.