РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. розглянувши у в місті Рівне по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і компенсації втрати частини доходів , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і компенсації втрати частини доходів . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.02.2018 року була звільнена з роботи з ПрАТ «Рівнеазот» . При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок, кошти виплачені 23.07.2018 року. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 року по 22.07.2018 року в сумі 39620,62 грн., і компенсацію втрати частини доходів в сумі 2361,15 грн. Ухвалою суду від 21.06.2018 року ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно поданого до суду відзиву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ "Рівнеазот" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ « Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності. ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок, а тому позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання допомоги по безробіттю. Просив суд звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в повному обсязі. Представником відповідача до відзиву також долучено довідку № 1996 від 10.08.2018 р. про середню заробітну плату. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. З оглянутих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача. Дослiдивши письмовi докази по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на ПрАТ «Рівнеазот» та 28.02.2018 р. була звільнена з роботи . Розрахунок на день звільнення з нею не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти ОСОБА_1 отримала 23.07.2018 року в сумі 20837,14 грн.

Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Так, вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стосуються періоду з 28.02.2018 року по 22.07.2018 року.

За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення частково, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 р. по 22.07.2018 р., що становить 96 робочих днів.

Згідно Довідки про середню заробітну плату № 1996 від 10.08.2018р. заробітна плата за грудень 2017р.- січень 2018р. становить 12621,53грн. Число відпрацьованих робочих годин у грудні 2017 року - 95,40год., у січні 2018р. - 151,80год., разом - 247,20год.

Отже, середньогодинна заробітна плата (за відпрацьовані години) становить 51,0580 (12621,53грн. / 247,20год).

Таким чином, середньоденна заробітна плата при восьмигодинному робочому дні становить 51,0580 х 8 дорівнює 408,46грн.

Отже, розрахунок середнього заробітку за період з 01.03.2017р. по 22.07.2018р. становитиме (середньоденний (годинний) заробіток) х (число робочих днів/годин):

Березень 2018р. - 21 роб. днів;Квітень 2018р. - 19 роб. днів;Травень 2018р. - 20 роб. днів;Червень 2018р. - 20 роб. днів;З 01-22.07.2018р. - 15 роб. днів.

Таким чином, середній заробіток з 01.03.2017р. по 22.07.2018р. становить 39212,16грн. (96 роб. днів х 408,46грн.).

Отже, позивачем не вірно визначено кількість днів затримки в квітні 2018р., так як враховано державні вихідні 09.04.2018р. та 30.04.2018р.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобовязань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.

Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно наданого представником позивача розрахунку, який відповідачем не спростований, розмір компенсації втрати частини заробітної плати становить 2361,15 грн. та підлягає до стягнення за рішенням суду з відповідача на користь позивача.

Судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" , КОД на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39 212 ( тридцять девять тисяч двісті дванадцять ) грн. 16 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 2361 ( дві тисячі триста шістдесят одна) грн. 15 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот", КОД судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот», місцезнаходження: 33017 м.Рівне-17, КОД .

Повне рішення виготовлене 03.09.2018 р.

Суддя О.В.Панас