Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 369/3862/16-ц

провадження № 61-18391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,

треті особи: Перша київська обласна державна нотаріальна контора, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2016 року у складі судді Волчка А. Я. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 травня 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Перша київська обласна державна нотаріальна контора, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про встановлення факту родинних відносин, визнання незаконним та скасування рішень, визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок та свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, визнання недійсним договору, скасування державних актів та державної реєстрації земельних ділянок та визнання права власності на частину житлового будинку у порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_13.

За життя її мати склала заповіт, відповідно до якого вона все своє майно і все, на що вона матиме право, заповіла їй.

Так як у її свідоцтві про народження помилково ім'я матері було написано спрощено «Пріська», хоча в дійсності вона була ОСОБА_5, для визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом їй необхідно встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На час смерті ОСОБА_5 відповідно до записів у погосподарській книзі села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області їй на праві власності належала 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_8. Крім того, за вказаною адресою станом на день смерті матері за нею було закріплено земельну ділянку площею 0,15 га.

Після смерті ОСОБА_5 вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим будинком та земельною ділянкою, на якій він розміщений, оскільки проживала за вищевказаною адресою, що підтверджується записами у будинковій книзі та відміткою у її паспорті.

Інші 2/3 частини спірного житлового будинку відповідно до записів у погосподарській книзі села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області належали її брату ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

01 квітня 2014 року вона звернулась до державного нотаріуса Першої київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок на ім'я матері.

22 травня 1999 року виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області на підставі рішення від 14 січня 1997 року за № 2 ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8, в якому 1/3 частина належала ОСОБА_5, яку вона успадкувала.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 Спадщину прийняли його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

01 червня 2001 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори було видано на їх ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий № 1-740, на підставі якого відповідачі успадкували у рівних частках житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_8.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оформили на себе всю земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок, розділили її на 2 частини та зареєстрували право на неї в тому числі і на земельну ділянку площею 0,15 га, яка була передана позивачу у постійне користування на підставі рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 червня 2001 року № 153/1.

ОСОБА_8 вказує, що вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на успадковане спірне нерухоме майно.

Посилаючись на вищевикладене та уточнивши позовні вимоги, просила суд: встановити факт, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, була матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, село Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, видане ОСОБА_7 22 травня 1999 року виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстроване у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 02 червня 1999 року, реєстровим записом № 686 у реєстровій книзі № 3; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01 червня 2001 року на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-740; визнати недійсним договір про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної часткової власності, укладений 09 червня 2001 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори реєстровий № 1-791; визнати незаконним та скасувати рішення 17 сесії 4 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 19 січня 2005 року № 21/3, яким було затверджено схему розподілу присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_9; визнати незаконним та скасувати рішення 18 сесії 4 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 01 квітня 2005 року № 18, яким було надано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірну земельну ділянку площею 0,1793 га; скасувати державний акт на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку від 29 вересня 2005 року серії НОМЕР_3, на земельну ділянку площею 0,0997 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 скасувати державний акт на право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по ? частині кожному) на земельну ділянку площею 0,1793 га, від 14 вересня 2006 року серії НОМЕР_1, що знаходиться за вищевказаною адресою; скасувати державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0997 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - присадибна, форма власності - приватна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 скасувати державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1793 га, що знаходиться за вищевказаною адресою; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_11 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, була матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_12, видане ОСОБА_7 22 травня 1999 року виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зареєстроване у Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 02 червня 1999 року реєстровим записом № 686 у реєстровій книзі № 3.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01 червня 2001 року на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-740.

Визнано недійсним договір про порядок користування житловим будинком учасниками спільної часткової власності, укладений 09 червня 2001 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-791.

Визнано незаконним та скасовано рішення 17 сесії 4 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 21/3 від 19 січня 2005 року, яким було затверджено схему розподілу присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_5, згідно з якою в користування ОСОБА_4 перейшла земельна ділянка площею 0,0998 га для обслуговування житлового будинку, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спільне користування перейшла земельна ділянка площею 0,1793 га.

Визнано незаконним та скасовано рішення 18 сесії 4 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 18 від 01 квітня 2005 року, яким було надано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1793 га для обслуговування житлового будинку в за адресою: АДРЕСА_12, уповноваженим власником визначено ОСОБА_2

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії від 29 вересня 2005 року серії НОМЕР_3, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_5, яким посвідчено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0997 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 14 вересня 2006 року серії НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі № НОМЕР_6, яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/2 частині кожному) на земельну ділянку площею 0,1793 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12.

Скасовано державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0997 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - присадибна, форма власності - приватна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12.

Скасовано державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1793 га, кадастровий номер НОМЕР_4, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності - приватна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_11 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, підтверджено належними та допустимими доказами. Права ОСОБА_1 як спадкоємиці після смерті ОСОБА_5 порушено оспорюваними правочинами, оскільки спадкове майно - 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_13 та належна спадкодавці земельна ділянка незаконно перейшли у власність відповідачів.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 травня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком районного суду, апеляційний суд зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві, повністю підтверджені матеріалами справи, рішення суду законне та обґрунтоване, підстави для його скасування відсутні.

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно визначили характер спірних правовідносин та норму матеріального права, яка їх регулює, не дали належну правову оцінку доказам у справі, зокрема позивачем не доведено належність спадкового майна у вигляді 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_13 ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представник позивача - ОСОБА_9 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила про те, що доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, необґрунтовані та були предметом розгляду судами попередніх інстанцій. Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають встановленим у справі обставинам, підстави для їх скасування відсутні.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала апеляційного суду вказаним нормам процесуального права не відповідає.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_13, яка є матір'ю позивача.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 18 жовтня 1974 року секретарем Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, реєстровий № 39, відповідно до якого вона все своє майно і все, на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_10

Відповідно до матеріалів спадкової справи за 1981 рік № 21 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 21 січня 1981 року ОСОБА_1 звернулася до Першої київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а. с. 171, т.1).

Крім того, суди встановили, що рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області за 14 січня 1997 року № 2 було вирішено видати свідоцтво про право власності на житлові будинки громадянам, доручено Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації оформити ці свідоцтва при особистому зверненні громадян та при наявності рішення виконкому, видачу даних свідоцтв громадянам затверджувати рішенням виконкому по кожному будинку окремо у явочному порядку.

22 травня 1999 виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на весь житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8, в тому числі і на 1/3 частину будинку, яка належала ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

Згідно з матеріалами спадкової справи за 2001 рік № 224 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 спадщину прийняли його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які 01 червня 2001 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - спірний житловий будинок з надвірними будівлями у рівних частках.

Отримавши оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01 червня 2001 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-740, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали між собою договір про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності, посвідчений державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори 09 червня 2001 року, реєстровий № 1-791, що надає їм право користування на визначені приміщення та господарські будівлі спірного житлового будинку, право власності на 1/3 частину якого просить визнати за собою позивач.

Посилаючись на те, що постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2014 року за результатами розгляду спадкової справи за 1981 рік № 21 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_14, відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не надала правовстановлюючі документи на спадкове майно, позивач просила позов задовольнити.

Заперечуючи проти позову, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11, вказував про те, що ухвалою Києво-Святошинсбького районного суду від 14 листопада 2001 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок недійсним та визнання права власності на 1/3 частини будинку закрито, у зв'язку з відмовою позивача від позову. Крім того, представник відповідача вказував, що ОСОБА_1 зверталась з аналогічними позовами до суду також у 2007, 2014 роках.

Відповідно до пунктів 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Україниположення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки правовідносини виникли до набрання Кодексом чинності й не мають триваючого характеру, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано керувався положеннями Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності згідно зі статтею 76 ЦК Української РСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін.

Відповідач у справі ОСОБА_2, заявив клопотання про застосування строку позовної давності, зазначивши при цьому те, що позивач об'єктивно мала можливість довідатися про порушення свого права на спадкування 1/3 частини спадкового будинку. Вважає, що строк позовної давності почав спливати з часу видачі оспорюваного позивачем свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_12, на ім'я ОСОБА_7, тобто з 22 травня 1999 року (а. с. 205, т. 2).

Позивач, заперечуючи проти застосування позовної давності до спірних правовідносин, указувала на те, що почала збирати правоустановчі документи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_12 лише після того, як постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Апеляційний суд доводи відповідача щодо застосування позовної давності до виниклих правовідносин належним чином не перевірив, не з'ясував, коли позивач довідалася або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права видачею свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (та чи мала об'єктивну можливість знати про обставини порушення її прав), а відтак не встановив початок перебігу строку позовної давності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції не встановлені, оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 травня 2017 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило