Справа № 182/8361/18
Провадження № 2/0182/3786/2018
22.12.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рунчевої О.В.
секретаря Нагаєвої Н .О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач 02.11.2018 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. .
28.03.2014 року між нею та відповідачем укладений письмовий договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від нього 21 300 грн, зі строком повернення 11.04.2015 року.
Відповідач не повернула борг у домовлений строк, почала здійснювати виплату боргу невеликими сумами, останній платіж вона здійснила у грудні 2017 року та після цього повідомила, що відмовляється від подальших виплат. На сьогодні,заборгованість повністю не погашена, з урахуванням часткового погашення боргу, сума заборгованості становить 18 000 грн., відповідач на звязок з ним не виходить.
На підставі зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 18 000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 704, 80 грн.
Ухвалою про відкриття провадження від 20.11.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 29.11.2018 року (а.с. 11). Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направила.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 21 300 грн. із зобовязанням повернути борг, а саме : 4 000 грн. 11.04.2015 року, 16 000 грн. та 1 300 грн. 28.03.2014 року зі сплатою за кожен день використання грошей по 0, 07 грн. в день за кожну сотню (а.с. 3).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначеніродовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63 цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання та повернення суми коштів позивачу.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов'язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.
Не може бути прийнята судом до уваги копія розписки, долучена відповідачем ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у борг грошову суму в розмірі 8 000 грн., оскільки вона не є належним та допустимим доказом у справі. Крім того, обставини , які викладені у вищезазначеній розписці не стосуються предмету позову, який розглядається, оскільки позивачем висунуто вимоги щодо стягнення боргу за договором від 28 березня 2014 року щодо отримання ОСОБА_2 боргу в розмірі 21 300 грн.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо укладення із ОСОБА_2 договору позики позивачем ОСОБА_1 надано до суду оригінал розписки від 28.03.2014 року, факт складення якої відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг з урахуванням раніше сплачених відповідачем грошових сум, за договором від 28.03.2014 року в розмірі 18 000 грн. 00 коп.
Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений останнім при подачі позову (а.с.1) .
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268-226,280-282 ЦПК України, ст.ст. 526,530,533,536,625,1046,1047,1049 ЦК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_3