Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 р. Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»(далі за текстом ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом,в якому зазначає,що між ПАТ «ОСОБА_3 Капітал», правонаступником всіх прав та обов*язків якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 10.12.2013 року підписано Пропозицію укласти договори (оферта) та Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків про укладення кредитного договору № GP-5579452, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 45760 грн., з яких 40000 грн. на споживчі цілі, 5760 грн.- оплата договору страхування, строком на 48 місяців, тобто до 13.12.2017 року, з відсотковою ставкою 3 % річних та комісією за обслуговування кредиту у розмірі 2%.

Відповідачем неналежним чином виконуються умови договору щодо погашення кредиту та інших передбачених договором платежів,станом на 10.08.2018 р.у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 59397 гр.18 коп.,яка складається з такого:

- 27356 гр. 35 коп.заборгованість за тілом кредиту

- 1015 гр. 57 коп. по процентам за користування кредитом за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року

- 25625 гр.85 коп. за комісійною винагородою за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року

- 5399 гр. 74 коп. штрафу за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року

вказана заборгованість відповідачем не сплачена на день звернення позивача до суду.

Посилаючись на приписи ст.509,526,610, 611,625,1049,1050,1054 ЦК України,позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762 гр.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін на 15.11.2018 року.

15.11.2018 року розгляд справи відкладено в зв*язку із відпусткою судді.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву за змістом якого зазначила, що наприкінці квітня 2018 року ОСОБА_2 було отримано на підприємстві, де вона працевлаштована (ПАТ «ЗЕРЗ»), постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 від 18.04.2018 ВП №55836206 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ознайомившись зі змістом вищевказаної постанови приватного виконавця відповідач дізналась, що в провадженні приватного виконавця ОСОБА_4 перебуває виконавче провадження №55836206 з примусового виконання виконавчого напису №1830, виданого 13.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1»в сумі 71 145,94 грн.

Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження №55836206 встановлено, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником усіх прав і обовязків АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ», стягнуто заборгованість за період з 02.10.2016 по 02.10.2017 по укладеному між ОСОБА_2 та АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ» кредитному договору №GP-5579452 від 10.12.2013, яка складається з:

- простроченої заборгованості за сумою кредиту 33 649,59 грн.;

- простроченої заборгованості за комісією 31 986,01 грн.;

- простроченої заборгованості за процентами 1 810,19 грн.;

-строкової заборгованості за сумою кредиту 3 023,31 грн.;

- строкової заборгованості за комісією 671 грн.;

- строкової заборгованості за процентами 5,84 грн.

Вказаний виконавчий напис було предявлено позивачем до примусового виконання та на його підставі із заробітної плати відповідача здійснювалися відрахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Вважає, що звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису позивач реалізував своє право на захист цивільного права, а звернувшись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки грошових коштів за одним й тим самим кредитним договором, за умови чинності на час звернення до суду виконавчого напису, позивач намагається вчинити подвійне стягнення.

При цьому зазначила, що період стягнення у виконавчому написі та у позовній заяві у даній справі відрізняються, разом з тим, як виконавчий напис, так і позовна заява, містять однакові складові заборгованості, що існували вже на момент вчинення виконавчого напису, щоправда у більшому числовому еквіваленті, адже певні суми з відповідачки вже були стягнуті за цим виконавчим написом.

Крім того, зазначила, що відповідач вважає, що стягнення з неї комісійної винагороди у розмірі 25 625,85 грн. не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та позивачем пропущено строк позовної давності як загальної, так і спеціальної.

Посилаючись на вказані обставини просила відмовити в задоволенні позову ПАТ «ПУМБ».

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Клопотання відповідача, щодо розгляду справи в загальному провадженні своєї обґрунтованості не знайшло, оскільки відповідно до ст. 274, 277 ЦПК України справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних правовідносин є,зокрема,правочини.

З матеріалів справи встановлено,що 10 грудня 2013 року ОСОБА_2 було підписано з АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ» пропозицію укласти договір про надання споживчого кредиту, договір карткового рахунку та договір страхування.

За умовами укладеного між ОСОБА_2 та АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ» кредитного договору №GP-5579452 від 10.12.2013, сума кредиту складає 45 760 грн., строк кредиту 48 місяців, розмір комісії за обслуговування кредиту 2,00 %, розмір процентної ставки річних 3,00 %, розмір комісії за переказ коштів (разова комісія) 0,00%, спосіб надання кредиту банківський переказ на рахунок №3333, відкритий в АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ», МФО 380010, РНОКПП отримувача НОМЕР_1, отримувач ОСОБА_2, найменування кредитного продукту кредит на загальні цілі.

Також сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено графік платежів, а саме: дата платежу (до 10 числа кожного календарного місяця) платіжні періоди з 10.12.2013 по 10.12.2017; сума платежу за розрахунковий період 1 928,06 грн. щомісяця та 1 927,87 грн. (останній платіж), усього за 48 місяців 92 546,69 грн.; комісія за обслуговування кредиту 915,20 грн. щомісяця, усього за 48 місяців 43 929,60 грн.; комісія за переказ коштів 0 грн.; страхова премія 5 760 грн.; реальна процентна ставка 48,4271 %; абсолютне значення подорожчання кредиту 46 786,69 грн.

Сторонами за укладеним кредитним договором також визначено й реквізити для погашення заборгованості: рахунок №3333 у АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ», МФО 380010, РНОКПП НОМЕР_1.

Згідно виписок по особовому рахунку позичальника станом на 10.08.2018 р.у відповідача наявна заборгованість перед банком у розмірі 59397 гр.18 коп.,яка складається з такого:

- 27356 гр. 35 коп.заборгованість за тілом кредиту (платежі за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року)

- 1015 гр. 57 коп. по процентам за користування кредитом за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року

- 25625 гр.85 коп. за комісійною винагородою за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року

- 5399 гр. 74 коп. штрафу за період з 10.09.2015 по 10.12.2017 року.

В той же час, встановлено, що в провадженні приватного виконавця ОСОБА_4 перебуває виконавче провадження №55836206 з примусового виконання виконавчого напису №1830, виданого 13.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1» заборгованості в розмірі 71 145,94 грн.

З копії виконавчого напису від 13.10.2017 року видно, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником усіх прав і обовязків АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ», стягнуто заборгованість за період з 02.10.2016 по 02.10.2017 по укладеному між ОСОБА_2 та АТ «ОСОБА_3 КАПІТАЛ» кредитному договору №GP-5579452 від 10.12.2013, яка складається з:

- простроченої заборгованості за сумою кредиту 33 649,59 грн.;

- простроченої заборгованості за комісією 31 986,01 грн.;

- простроченої заборгованості за процентами 1 810,19 грн.;

- строкової заборгованості за сумою кредиту 3 023,31 грн.;

- строкової заборгованості за комісією 671 грн.;

- строкової заборгованості за процентами 5,84 грн.

Постановою приватного виконавця ОСОБА_4 від 18.04.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2, що отримує дохід у ПРАТ «ЗЕРЗ» у розмірі 20 % з усіх видів доходів, що належать до виплати боржнику після відрахування податків відповідно до чинного законодавства України.

Як встановлено ст.509,526 ЦК України,зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку;зобов*язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.611,625 ЦК України,порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов*язання(неналежне виконання);у разі порушення зобов*язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом,зокрема,сплата неустойки,що передбачено ст.549 ЦК України.

Статтями 1049,1050 ЦК України встановлено обов*язок позичальника повернути позикодавцеві позику(грошові кошти)у такій самій сумі,у строк та в порядку,встановленому договору;якщо договором встановлено обов*язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням),то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавць має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилась,та сплати процентів.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Встановивши, що вказаний виконавчий напис було предявлено позивачем до примусового виконання та на його підставі із заробітної плати відповідача здійснювалися відрахування в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов до висновку, що позивач вже реалізував своє право на звернення за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису позивач реалізував своє право на захист цивільного права, а звернувшись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачки грошових коштів за одним й тим самим кредитним договором, за умови чинності на час звернення до суду виконавчого напису, позивач намагається вчинити подвійне стягнення.

При цьому слід зазначити, що період стягнення у виконавчому написі та у позовній заяві у даній справі відрізняються, разом з тим, як виконавчий напис, так і позовна заява, містять однакові складові заборгованості, в тому числі і період, що існували вже на момент вчинення виконавчого напису, щоправда у більшому числовому еквіваленті, адже певні суми з відповідачки вже були стягнуті за цим виконавчим написом.

Враховуючи вищевикладене суд встановив, що право позивача на отримання заборгованості захищено, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідачем надано суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог заявлених до неї на підставі чого просила також відмовити в задоволенні позову.

Вирішуючи обґрунтованість заяви суд дійшов до висновку, що заявлене позивачем клопотання є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як свідчить додана до позову виписка по особовим рахункам з 10.12.2013 по 13.11.2016, відповідачкою останній платіж в рахунок погашення заборгованості було внесено 26.11.2014.

Звідси, з урахуванням положень статей 257, 261 ЦК України, право на звернення за захистом свого порушеного права у позивача виникло від дня, коли він довідався (або міг довідатися) про порушення свого права, тобто в момент невиконання відповідачем свого обовязку зі сплати чергового платежу в грудні 2014 року (як і вказано в позові) у звязку з чим, саме з цього моменту необхідно відраховувати початок перебігу строку позовної давності, який в даному випадку спливає в грудні 2017 року.

Водночас видно, що виконавчий напис нотаріуса вчинений 13.10.2016 року, тобто у межах строків, тому доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

За змістом відзиву відповідач вважає, що стягнення з неї комісійної винагороди у розмірі 25 625,85 грн. не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Отже, вказаний договір кредитний договір, є укладеними, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно дост. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Загальними вимогами для чинності правочину згідност. 203 ЦК Україниє зміст правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслдків, що обумовлені ним.

Так, сторони за вказаними договором на дату укладення Договору, який є предметом спору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не заперечується ними.

Зовнішнє волевиявлення відповідало їх внутрішній волі, умови договору є їм зрозумілими, що підтверджується змістом договору, відповідно до якого, цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін.

При оформлені кредитного договору, відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис у договорах і наведені обставини також не спростовано при розгляді справи.

Отже, відповідач до підписання договору, мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний, так кредитний договір виконувався сторонами, а саме відповідач сплачував платежі, що підтверджується виписками по особовому рахунку відкритого на ім.*я відповідача.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона після підписання договору оспорювала або намагалася змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки відповідач сплачував кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для неї умов спірних пунктів кредитного договору на момент укладення.

На думку суду кредитний договір не суперечить загальним принципам цивільного права, положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Отже, судом встановлено, що на момент вчинення правочину, тобто укладення кредитного договору, волевиявлення відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто позивач надав, а відповідач прийняв кредит і зобов'язався повернути його позивачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки.

Доводи про те, що банк порушив вимоги ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", оскільки кредитний договір є несправедливим, порушує принцип добросовісності та розумності, був укладений в інтересах Банку, а не в інтересах позичальника, не заслуговує на увагу, оскільки підписання відповідачем кредитного договору, а також той факт, що відповідач ОСОБА_2 виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів ,свідчать проте, що кредитний договір укладений саме в інтересах ОСОБА_2 і відповідав її інтересам.

Керуючись ст.11,509,526,610,611,625,1049,1050,1054 ЦК України,ст.12,13,76,81,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко