Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5373/14-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/5373/14-ц за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Галасюка Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості в солідарному порядку (а.с. 59-60 том 1).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2016, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.07.2016, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2016 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 19.07.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФК «Форінт», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки від 22.05.2007, що укладений між Приватним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» із ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_5. Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за №7232 (а.с. 48-59 том 2).

Того ж дня, 23 жовтня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення зустрічного позову та просив винести заборону державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності за будь-якими фізичними чи юридичними особами на 75/100 частин магазину непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) (а.с. 62-65).

В обгрунтування клопотання зазначив, що предметом зустрічного позову є визнання недійсним договору іпотеки, за яким передано в іпотеку належні ОСОБА_1 75/100 частин магазину непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказав, що згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно змінився іпотекодержатель зазначеного майна, яке є предметом договору іпотеки, а саме ТОВ «ФК «Форінт», що свідчить про наявність ризику відчуження вказаного майна та зміну власника, що значно утруднить виконання рішення суду у разі задоволення вимог за зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним.

Окрім того зазначив, що згідно договору іпотеки від 22.02.2007 іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

Вказав, що у випадку невжиття заходів із забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 існує реальна загроза переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, що призведе до неможливості виконання рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки від 22.05.2007, якщо таке буде постановлено по справі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. В порядку забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», про визнання недійсним договору іпотеки від 22.05.2007 до винесення і вступу в законну силу рішення у справі встановлено заборону державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності за будь-якими фізичними чи юридичними особами на 75/100 частин магазину непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). За цією ухвалою стягувачем є ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (). Копію ухвали направлено для виконання до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Форінт» направило апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу скасувати та постановити нову - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив вказану заяву, оскільки її вимоги є необґрунтованими. Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ТОВ «ФК «Форінт», як новий іпотекодержатель, може звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» зміна іпотекодержателя не тягне за собою збільшення обсягу прав щодо майна згідно договору іпотеки. Зазначає, що застосування заходів забезпечення позову нівелює інститут реалізації прав іпотекодержателя щодо задоволення вимог кредитора за рахунок заставного майна. Посилається на те, що судом не були враховані вимоги ст.ст.151,153 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та не з'ясовано того чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2., в якому він зазначає, що відповідно до договору іпотеки та ст. 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може на власний розсуд набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором. Наголошує, що само ТОВ «ФК Форінт» в своїй апеляційній скарзі прямо заявляє про свій намір на підставі Закону України «Про іпотеку» вчинити дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та вказує, що суд оскаржуваною ухвалою позбавляє його (ТОВ «ФК Форінт») такого права.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Зокрема, позов може забезпечуватися шляхом заборони вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України); заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання (п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просила визнати недійсним договір іпотеки від 22.05.2007р., що укладений між Приватним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» із ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_5, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за №7232 (а.с. 48-59 том 2).

Судом встановлено, що 22.05.2007 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1, ОСОБА_1 (від імені якої діяла ОСОБА_4) укладено договір іпотеки, предметом якого був магазин непродовольчих товарів літ. «А», цегляний, загальною площею 112,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно договору відступлення прав за іпотечними договорами №140/11220 від 09.08.2018 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вказаним вище договором іпотеки «ТОВ «ФК «Форінт»» (а.с.150- 164 том 2).

Із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №140510972 від 07.10.2018 вбачається, що на даний час іпотекодержателем на майно, що є предметом оспорюваного за зустрічним позовом договору іпотеки, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», (а.с. 57 том 2).

Таким чином між сторонами існує спір щодо визнання договору недійсним, за яким майно, яке належить ОСОБА_1 передано в іпотеку в забезпечення виконання вимог за кредитними зобов'язаннями. Позов обґрунтовано тим, що договір іпотеки підписаний ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1, без належних наявних в неї на такі дії повноважень, оскільки позивачка довіреність на ім'я ОСОБА_4 не підписувала.

Відповідно до договору іпотеки від 22.05.2007, що укладений між Приватним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., зареєстрований в реєстрі за №7232 іпотекодержатель за певних умов може на власний розсуд згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань ОСОБА_5. за кредитним договором.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з положень ч. 2 ст. 149 ЦПК України, зазначаючи, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Слід зазначити, що обраний позивачем спосіб є співмірним із заявленими вимогами та узгоджується з положеннями ст. 150 ЦПК України, згідно якої позов забезпечується, зокрема, шляхом винесення заборону державним реєстраторам, нотаріусам та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності за будь-якими фізичними чи юридичними особами на майно, що належить позивачці та є предметом іпотечного договору та підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Форінт» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права а саме, що оскаржувана ухвала винесена судом без повідомлення відповідача, що позбавило його права на справедливий суд.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства., оскільки відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Підстав для призначення розгляду заяви про забезпечення позову в судовому засіданні з викликом сторін, як це передбачено ч.4 ст. 153 ЦПК України, не було, а тому суд обгрунтовано не розглядав цю заяву за участі сторін.

Колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладені свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі забезпечення позову, а зазначені позивачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред'явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано судом відповідно до ст. 150 ЦПК України, та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не підлягають додатковому обгрунтуванню, оскільки вони спростовуються мотивами задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРІНТ» залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.12.2018.

Головуючий Судді