Справа № 145/1129/18
Провадження № 22-ц/801/224/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуСправа № 145/1129/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №145/1129/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2018 року, яке ухвалене суддею Ратушняком І.О. в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області, о 12 год. 14 хв., повний текст складено 30 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21 травня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує належним чином, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2018 року у неї наявна заборгованість в розмірі 14724,23 грн., з яких: 793,10 грн. заборгованість за кредитом; 9650,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3341,11 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф фіксована частина; 689,25 грн. штраф процента складова, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2018 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.96).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню за таких підстав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених ним вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 21 травня 2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Відповідно до умов пункту 5.4 Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення процентів за кредитом - кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У зв'язку з неналежним виконанням боржником ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань станом на 30 квітня 2018 року у неї наявна заборгованість в розмірі 14724,23 грн., з яких: 793,10 грн. заборгованість за кредитом; 9650,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3341,11 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф фіксована частина; 689,25 грн. штраф процента складова.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки останній платіж за договором було здійснено нею ще 28 березня 2012 року в розмірі 200 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Колегією суддів встановлено, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором від 21 травня 2007 року становив два роки та закінчився у квітні 2009 року.

Разом з тим, своїм правом на позов ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався лише в червні 2018 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявив в судовому засіданні суду першої інстанції.

Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу» (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).

Апеляційним судом встановлено, що строк дії картки закінчився в квітні 2009 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом в червні 2018 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що термін дії платіжної картки продовжено позивачем надано не було. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів, приходить до висновку, що є правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач не виконав умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом, однак позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачу спершу було видано карту від 10 квітня 2007 року, з терміном дії до квітня 2009 року, а потім карту від 23 листопада 2011 року, з терміном дії до червня 2015 року, про те, колегія суддів, не бере це до уваги, оскільки у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Проте, позивач суду не надав доказів, які б ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням.

Крім того, дія кредитної картки №634576 закінчилася у квітні 2009 року, докази видачі нової картки, як-то довідка, не є належним та допустимим доказом перевипуску попередньої картки за договором, що закінчилася.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ОСОБА_3 вносила кошти у розмірі 108,89 грн., 28 жовтня 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки строк дії договору закінчився у квітні 2009 року. Отже здійснення будь-яких платежів поза межами строку дії договору не є визнанням свого боргу. Крім того, відповідач ОСОБА_3 категорично заперечувала сплату такого боргу на погашення зобов'язань укладеного між сторонами договору, а банк не надав належних та допустимих доказів сплати саме відповідачем цих коштів.

Зазначене також узгоджується з висновками Верховного Суду викладеного в постановах від 03 жовтня 2018 року справа №553/1449/16-ц та від 06 грудня 2018 року справа №127/9333/17.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, необґрунтованими, а тому рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2018 року є законним, підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.