Провадження 2-з/522/668/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.12.2018 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, поданою до відкриття провадження у справі, та просив накласти арешт (із забороною відчуження) на земельні ділянки під АДРЕСА_1; заборонити реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилається на те, що 12.12.2018 року рішенням ХХХ сесії Одеської міської ради VII скликання (п.6.2) було передано у власність громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки під АДРЕСА_1. Між тим, у нього з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була домовленість про придбання у них двох суміжних будинків, розташованих в АДРЕСА_1, про що 21.12.2015 року між ними було укладено попередній договір купівлі-продажу. Проте, у подальшому після отримання від заявника коштів на суму 115 000 дол. США ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились виконувати зобов'язання, взяті ними на себе з умовами попереднього договору купівлі-продажу від 21.12.2015 року, у зв'язку з чим він змушений був звертатись до суду з відповідними позовами. Вказував, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2017 року по цивільній справі 522/4602/17 було частково задоволено його позов та стягнуто з ОСОБА_2 кошти за договором позики в розмірі 2000 грн. та 29 331 дол. США,а всього 793 350 грн. 38 коп.; стягнуто в рівних частках із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь грошові кошти як аванс 115 000 дол. США, судові витрати. На теперішній час дана цивільна справа знаходиться в провадженні касаційного суду. Посилався на те, що в рамках даної цивільної справи було накладено арешт на житлові будинку під номерами АДРЕСА_1, проте їх оціночна вартість складає всього 480 066, 00 грн.. Іншого майна у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає. Вказував, що не теперішній час йому достеменно відомо про намір ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримати у власність земельні ділянки під АДРЕСА_1, щоб продати їх та виїхати проживати за межі України, чим на думку заявника він буде позбавлений можливості виконати рішення про стягнення з них коштів. Дізнавшись про наміри ОСОБА_2 та ОСОБА_3, він звернувся до міського голови та депутатів Одеської міської ради із заявою про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у передачі їм у власність земельних ділянок. Однак його клопотання було відхилено та вищезгаданим рішенням ХХХ сесії Одеської міської ради VII скликання (п.6.2) передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки під АДРЕСА_1. Вказане рішення заявник вважає незаконним. Вказував, що має намір звернутись з відповідним позовом до Одеської міської ради, за участі в якості третіх осіб на стороні відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про оскарження відповідного рішення міської ради, тому вважає, що існує необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту (з забороною відчуження) на земельні ділянки АДРЕСА_1 та заборони реєстрації права власності на вказані земельні ділянки АДРЕСА_1. Заявник вважає, що в разі відчуження вказаних земельних ділянок буде неможливе виконання судового рішення у разі задоволення судом позовних вимог щодо визнання незаконним та нечинним рішення ХХХ сесії Одеської міської ради VII скликання (п.6.2) в частині передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок під АДРЕСА_1. Пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову не має.

Ч.1 ст.153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши зазначену заяву та доводи в її обґрунтування, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Як зазначено упостанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Із змісту процесуального законодавства України вбачається, що зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заявник не надав до суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони реєстрації права власності може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення вимог щодо визнання незаконним та нечинним рішення ХХХ сесії Одеської міської ради VII скликання (п.6.2) в частині передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок під АДРЕСА_1. Із матеріалів справи вбачається, що вимоги заявника в частині забезпечення позову ґрунтуються лише на його особистому переконані. Посилання, не обґрунтовані доказами, у супереч вимогам процесуального законодавства немає.

При цьому суд враховує, що заявник мотивує вимогу про забезпечення позову тим, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не достатньо власного майна для виконання рішення суду, прийнятого у рамках цивільної справи 522/4602/17, та через можливе відчуження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказаних земельних ділянок він буде позбавлений можливості виконати судове рішення про стягнення з вищевказаних осіб на його користь коштів. Отже, заявник намагається за рахунок поданої заяви про забезпечення позову забезпечити виконання рішення суду від 13.12.2017 року, прийнятого у рамках цивільної справи №522/4602/17.

Між тим, викладене суперечить вимогам чинного процесуального законодавство та заявник не позбавлений можливості заявляти відповідні клопотання про вжиття заходів у рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 13.12.2017 року, прийнятого у рамках цивільної справи №522/4602/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Л.В. Домусчі