Справа № 461/890/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/1924/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року

м. Львів

Справа № 461/890/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2018 року, постановленого судом у складі судді Стрельбицького В.В. в приміщенні Галицького районного суду м. Львова о 17 год. 18 хв., повний текст якого складено - 02.05.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та просив спонукати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до виконання умов мирової угоди, визнаною ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 31.05.2012 року по цивільній справі №1304/47/2012, укладеною між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 24 748 (двадцяти чотирьох тисяч семисот сорока восьми) доларів США, шляхом примусового стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) заборгованості в сумі 24 748 (двадцяти чотирьох тисяч сімсот сорок вісім) доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 06.02.2018 року еквівалентно 686 570 (шістсот вісімдесят шість тисяч п'ятсот сімдесят) гривень 10 копійок.

В обґрунтування позову покликався на те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012р. по цивільній справі №1304/478/2012 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 24 748,00 доларів США. Даною мировою угодою визначено порядок погашення боргу, а саме ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 борг протягом трьох років у такі терміни: до 01.01.2013р. - 3000 доларів США; до 01.06.2013р. - 5000 доларів США; до 01.01.2014р. - 4000 доларів США; до 01.06.2014р. - 4000 доларів США; до 01.01.2015р. - 4000 доларів США; до 01.06.2015р. - 4000 доларів США. Проте, відповідач по справі ОСОБА_2 визнану судом мирову угоду в частині виконання зобов'язання повернути ОСОБА_3 борг протягом строків визначених ухвалою Галицького районного суду від 31.05.2012 р. не виконав. Державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ 05.06.2015 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №47699313 про стягнення з боржника на користь стягувача 24748 доларів США та 1977,34 грн. судового збору. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017 року визнано дії державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів, щодо відкриття виконавчого провадження ВП№ 47699313 про стягнення коштів з ОСОБА_2 неправомірними та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження. 04 лютого 2016 року Галицьким районним судом м. Львова був виданий виконавчий лист, згідно якого строк його пред'явлення до виконання визначений до 05 червня 2013 року. Однак, згідно виконавчого листа, сплата суми заборгованості відбувається частинами, а останній платіж повинен був відбутись до 01.06.2015р. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року поновлено строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа але ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2017 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 травня 2017 року скасовано та відмовлено у задоволені заяви про поновлення строку. Вважав, що не виконання відповідачем мирової угоди є порушенням прав позивача. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність заборгованості підтверджується ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 р. по цивільній справі № 1304/47/2012 року, в якій визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відповідач взяті на себе зобов'язання в повній мірі у строк, визначений сторонами при укладенні мирової угоди від 31.05.2012 року належним чином не виконав, борг залишився не погашеним. Від виконання своїх зобов'язань щодо виплати боргу відповідач ухиляється.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Вирішено спонукати ОСОБА_2 до виконання умов мирової угоди, визнаною ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 31.05.2012 року по цивільній справі №1304/47/2012, укладеною між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення 24 748 доларів США, шляхом примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 24 748 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 06.02.2018 року еквівалентно 686 570 гривень 10 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 865 гривень 70 копійок судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що суд залишив поза увагою обставини, що мають значення при вирішення справи. Посилається на те, що судом залишено поза увагою факт, що ухвала суду про визнання мирової угоди від 31.05.2012р. не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», тому не могла бути прийнятою до виконання державним виконавцем, а постанова про відкриття виконавчого провадження судом скасована ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017 року, дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ визнано неправомірними і скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, рішення набрало законної сили, що є доказом і не потребує доказуванню, відповідно до ст. 82 ЦПК України. Вважає, що позов підлягає задоволенню тільки в частині стягнення 4 000 доларів США, у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, оскільки згідно з правовою позицією ВСУ у справі №6-160цс14 перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається щодо кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. А тому позовна давність мала бути застосована окремо щодо кожного платежу. Звідси випливає, що позовна давність не пропущено тільки щодо останнього платежу, термін для якого встановлений до 01.01.2015 року. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 про спонукання ОСОБА_2 до виконання мирової угоди - частково, в частині стягнення 4 000 доларів США. Судові витрати розділити між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, підтвердження поважності причини неявки не подано, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 року затверджено мирову угоду у справі №1304/478/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, згідно умов якої ОСОБА_2 визнає борг перед ОСОБА_3 у сумі 24748,00 доларів США. Умовами цієї мирової угоди визначено що ОСОБА_2 зобов'язується повернути ОСОБА_3 борг протягом трьох років у такі терміни: до 01.01.2013 року - 3000 доларів США; до 01.06.2013 року - 5000 доларів США; до 01.01.2014 року - 4000 доларів США; до 01.06.2014 року - 4000 доларів США; до 01.01.2015 року - 4000 доларів США; до 01.06.2015 року - 4000 доларів США. Визначено, що зобов'язання може бути сплачено у доларах США або в гривневому еквіваленті, згідно з курсом Української міжбанківської валютної біржі станом на день сплати боргу та повинно виконуватись у встановлений термін одним платежем або частинами за можливостями позичальника. ОСОБА_2 не несе жодних інших зобов'язань перед ОСОБА_3, крім обов'язку повернення основного боргу у сумі 24748,00 доларів США. Допускається прострочення терміну сплати чергової частки позики, але не більше ніж на 30 (тридцять) днів. Також визначено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1977 грн. 34 коп.

Ухвала про затвердження умов мирової угоди набрала законної сили 05.06.2012 року.

29.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Галицького ВДВС ЛМУЮ про примусове виконання мирової угоди.

05.06.2015 року постановою державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження №47699313 з виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 року у справі №1304/478/2012.

04.02.2016 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист стосовно виконання умов вищевказаної мирової угоди та визначено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 05.06.2013 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017 року у справі №461/6879/15-ц визнано дії державного виконавця Галицького ВДВС м. Львова щодо відкриття виконавчого провадження ВП№ 47699313 про стягнення коштів з ОСОБА_2 неправомірними та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05.05.2017 року якою ОСОБА_3 поновлено строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа, скасовано ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.10.2017 року.

Фактично сторонами визнається, що жодну з частин судового рішення, яким затверджено умови мирової угоди відповідачем не було виконано.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем вживались усі можливі правові засоби щодо примусового виконання відповідачем умов, укладеної між ними, мирової угоди, що є поважною причиною пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даною позовною заявою.

Висновки суду відповідають положенням закону та дослідженим доказам.

Відповідно до пункту 43 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява N 60750/00) суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на справедливий суд», однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Мирова угода укладена між сторонами, є угодою про заміну одного зобов'язання іншим. Сторони не вирішують спір, що є прерогативою судової влади, а досягнувши згоди припиняють спір, що затверджується судовим рішенням. Відповідно до статті 202 ЦК України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до статей 11, 509 ЦК України є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків. Водночас, визначаючи умови мирової угоди сторони повинні враховувати що у разі невиконання сторонами такої угоди у добровільному порядку, ухвала суду про визнання мирової угоди підлягає виконанню у порядку встановленому для виконання судових рішень, тому має відповідати вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Захистити своє порушене право невиконанням визнаної судовим рішенням мирової угоди через примусове виконання мирової угоди шляхом, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» у даному випадку є неможливим, відтак єдиним способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду з даним позовом.

Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-160цс14 щодо обчислення строку позовної давності за вимогами кредитора з моменту настання строку погашення чергового платежу, колегія відхиляє оскільки судом вирішено питання про поважність причин пропуску строку позовної давності.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосовування строку позовної давності дійшов правильного висновку, що позивач застосовував всі можливі правові засоби щодо примусового виконання відповідачем умов мирової угоди і фактично до постановлення ухвали Апеляційного суду Львівської області від 09.10.2017 року якою скасовано ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05.05.2017 року про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа, позивач мав підстави вважати, що буде здійснено примусове виконання боржником зобов'язання на підставі цього виконавчого документу.

За встановлених судом обставин справи, приймаючи до уваги загальні засади цивільного законодавства, зокрема, право на справедливий суд, розумність та добросовісність, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2 в порушення умов мирової угоди та положень ч. ч. 1, 3 ст. 509 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, свідомо та без поважних причин не виконав взяті на себе зобов'язання, і, що строк позовної давності пропущено з поважних причин.

Оцінюючи обставини справи, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству і підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31.08.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.