Справа № 760/2799/18
Провадження № 2/760/3910/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р. Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 31.01.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила: позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В шлюбних відносинах вони з відповідачем ніколи не перебували (в тому числі фактичних). Відповідач не заперечував свого батьківства відносно ОСОБА_3 станом на день внесення запису до реєстру актів цивільного стану.

З моменту народження дитини, відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно неповнолітньої доньки, не надає матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини, не виявляє бажання в спілкуванні чи побаченнях з дитиною.

Крім того, відповідач надав нотаріально засвідчену заяву від 07.11.2017 р., зареєстровану в реєстрі за № 1623, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О., про те, що останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини.

Від народження дитина постійно проживає з позивачем. Матеріальне забезпечення та виховання дитини також здійснює позивач.

Позивач зазначає, що починаючи з 23 серпня 2016 р. вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_5, який і здійснює фактично обов'язки батька дитини.

Зважаючи на викладене та діючи в інтересах дитини, позивач звернулася до суду із заначеним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з нього аліментів на утримання дитини, підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Позивач в судовому засіданні пояснила, що після народження доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини, не виявляє бажання в спілкуванні чи побаченнях з дитиною. Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу, вона не чинила. Відповідач не спілкується з дитиною взагалі та не виявляє такого бажання, не вітає доньку з днем народження та святами. Тому позивач вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надходило.

В судовому засіданні 29.11.2018 р. суду надано заяву від 07.11.2017 р., посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О., зареєстровану в реєстрі за №1623, відповідно до якої відповідач, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Просить справу розглянути без його участі.

Суд, враховуючи подану заяву відповідача, відповідно до ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації підтримала позовну заяву та надала суду відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника третьої особи, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 08.04.2014 р.

Позивач посилається на те, що з моменту народження дитини, батько (відповідач ОСОБА_2.) ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з донькою не спілкується, не цікавиться станом здоров'я та розвитку дитини, не надає кошти на утримання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 з 23 серпня 2016 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_5, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Позивач ОСОБА_1 працює, житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД № 901.

Згідно акту обстеження умов проживання від 26.07.2018 р., під час обстеження умов проживання малолітньої за адресою: АДРЕСА_1, працівниками служби у справах дітей та сім'ї Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що дівчинка разом з матір'ю ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_5 проживають у квартирі, де створені умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої 12.07.2018 р. дошкільним навчальним закладом №650 «Берізка» м. Києва, який з листопада 2016 р. відвідує ОСОБА_3, 2014 р. народження, вбачається, що її батько ОСОБА_2 жодного разу не з'являвся до закладу, не цікавився та не приймав участі в процесі перебування дитини в садочку. Вихованням дитини займаються: мати - ОСОБА_1 та чоловік матері - ОСОБА_5, який у повному обсязі виконує обов'язки батька ОСОБА_3. ОСОБА_3 називає та вважає татом вітчима, ОСОБА_5.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР №798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, оскільки після народження дитини, відповідач не відвідує своєї доньки, не телефонує, не відвідує її вдома, не вітає з днем народженням та іншими святами, не цікавиться та не піклується її фізичним, духовним та культурним розвитком , станом її здоров'я, не надає жодної допомоги.

Відповідно до заяви від 07.11.2017 р., посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О., зареєстрованої в реєстрі за №1623, відповідач, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно висновку Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.08.2018 р. №108-12302 про доцільність позбавлення батьківських прав,Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на відсутність спору між сторонами щодо позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи те, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає достатні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Частиною ч. 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України.

Так, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

В судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження скрутного матеріального становища платника аліментів або ж неможливість останнього за станом здоров'я надавати кошти на утримання дитини.

Статтею 141 СК визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 704,80 грн.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, Пленумом Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ст.ст. 141, 150, 152, 157, 164, 165, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 206, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити батьківський прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_4) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 31.01.2018 р. та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_4) 704,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_3) на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

СУДДЯ: Кушнір С.І.