Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року (ухвалене о 12:10, повний текст рішення складено 05 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення пені,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ПАТ «Кредобанк» на її користь 20 000 грн пені та судові витрати.

Позов обґрунтовувала тим, що 12.01.2017 її представник звернувся з заявою до Чернігівської філії відповідача про виплату коштів, що надійшли на її ім'я переказом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Артембанк», в якому знаходився її вклад у сумі 200 000 грн. За інформацією, наданою банком, позивачці потрібно було з'явитися за коштами в кінці січня 2017 року. 24 та 25 січня 2017 року відповідач виплачував кошти представнику позивачки на інших осіб, однак на її ім'я як отримувача кошти в сумі 200 000 грн не були виплачені. Вважає, що відповідач безпідставно користувався належними їй коштами, перерахованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для виплати громадянам по їх вкладам у ліквідованих банках, чим порушив її права та у зв'язку з чим має відшкодувати за період з 13.01.2017 по 10.05.2017 20 000 грн пені, сплата якої передбачена ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та стягнути судові витрати, підтверджені документально, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що твердження відповідача про відсутність копії нотаріально завіреної довіреності на отримання коштів при поданні заяви від 12.01.2017 є голослівними припущеннями, оскільки сам факт прийняття вказаної заяви працівниками банку вказує на зворотне.

Заявниця зазначає, що згідно платіжного доручення від 12.01.2017 до відповідача надійшли переказом кошти в сумі 25 000 000 грн з метою наступного проведення відшкодування вкладникам ПАТ «Артембанк» відповідно до договору № 1 від 08.07.2016, в тому числі і на ім'я позивачки, які з вини банку їй своєчасно не були виплачені.

Заявниця вказує, що ПАТ «Кредобанк» не доведено факту виплати позивачці 25.01.2017 коштів в розмірі 200 000 грн, оскільки судом не було оглянуто оригінал заяви на видачу готівки № 3786769 від 25.01.2017.

Наголошує, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» і відповідач має сплатити їй 10 % пені від суми переказу відповідно до положень ч. 2 п. 32.2 ст. 32 цього Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що правовідносини між сторонами по виплаті відшкодування коштів регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012. Кошти були отримані ПАТ «Кредобанк» від ФГВФО переказом на суму 25 000 000 грн на внутрішньобанківський аналітичний рахунок на своє ім'я з метою наступного проведення відшкодувань вкладникам ПАТ «Артембанк» відповідно до договору № 1 від 08.07.2016. Позивачка не є ані платником, ані отримувачем коштів за переказом на підставі платіжного доручення № 5232 від 12.01.2017, а тому в даному випадку між ФГВФО та відповідачем не було відносин по переказу коштів, на які поширюється дія Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Вказує, що представником позивачки _ ОСОБА_4, в день написання заяви про виплату коштів 12.01.2017, всупереч вимогам Положення «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами» не було надано відповідальній особі банку нотаріально завіреної копії довіреності. Крім того, не відповідають дійсності твердження позивачки щодо недоведення факту про отримання нею коштів 25.01.2017.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки ФГВФО не здійснює індивідуальний переказ коштів на кожного вкладника, а переказує в якості фінансування суму коштів на банк-агент, який розподіляє ці кошти між тими вкладниками, які звернулись до нього за виплатою відшкодування; крім того, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами подання її представником до банку-агенту для зберігання в останнього довіреності або нотаріально засвідченої копії довіреності, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що 12.01.2017 представник вкладника надав уповноваженій особі банку-агенту всі документи, необхідні для отримання відшкодування.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 15.11.2016 за № 416-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Артем-банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 16.11.2016 за № 2447 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «АРТЕМ-БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення AT «АРТЕМ-БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 16.11.2016 до 15.12.2016 включно. Призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора AT «АРТЕМ-БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_5 на один місяць з 16.11.2016 до 15.12.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15.12.2016 № 492-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Артем-банк» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 16.12.2016 №2857 «Про початок процедури ліквідації AT «Артем-банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації AT «Артем-банк» з 16.12.2016 до 15.12.2018 включно, призначено уповноважену особу ФГВФО та делеговано всі повноваження ліквідатора AT «Артем-банк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_5 строком на два роки з 16.12.2016 до 15.12. 2018 включно.

14.09.2016 між ФГВФО (далі по тексту - Фонд) та ПАТ «Кредобанк» (Банк-агент) укладено договір № 2 про здійснення виплат гарантованих сум відшкодувань (а.с. 72-80), згідно з яким Банк-агент здійснює виплати гарантованих відшкодувань через внутрішньобанківську платіжну систему «Гроші блискавкою» в національній валюті на підставі наданої Фондом інформації про вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Для здійснення розрахунків з Фондом Банк-агент відкриває/використовує аналітичний рахунок, на який будуть зараховані кошти для виплати відшкодування вкладникам банків, поіменованих у додатку 2 Договору. Кошти на рахунок, зазначений у п. 2.1 Договору, перераховуються Фондом окремими частинами (траншами). (п. 2.1, 2.2 Договору)

Банк-агент зобов'язаний здійснити виплату відшкодування (згідно інформації про власників, отриманої від Фонду) на першу вимогу вкладника. Фонд, не пізніше наступного робочого дня, що слідує за днем виплати коштів вкладнику, відшкодовує на рахунок, зазначений у п. 2.1 Договору, кошти, що були виплачені Банком-агентом згідно інформації, зазначеної у п. 2.3 Договору. (п. 2.4 Договору)

Банк-агент, серед іншого, зобов'язується: забезпечити вкладникам, інформація про яких передана до Банку-агента, не пізніше наступного робочого дня з моменту передачі Банку-агенту цих файлів, виплату відшкодувань (без стягнення плати) готівкою або, за їх бажанням, зарахування належних коштів на зазначений ними рахунок у Банку-агенті (п. 3.2.4 Договору); при виплаті відшкодувань здійснювати, зокрема, ідентифікацію та звірку реквізитів документів особи, яка звернулась за отриманням гарантованої суми відшкодування (п. 3.2.7); за умови позитивного результату звірки - виплатити кошти, вказавши у касовому документі реквізити отримувача та підставу для виплати гарантованої суми відшкодування іншій особі (за потреби) або переказати їх на рахунок, вказаний такою особою, у Банку-агенті чи іншому банку (п. 3.2.8).

Виплата за довіреністю здійснюється, якщо у довіреності передбачене право представника на отримання відшкодування (коштів) від Фонду або надане загальне формулювання про право отримувати будь-які кошти у будь-яких установах (п. 3.2.6).

Листом Фонду від 28.12.2016 № 02-47507/16 ПАТ «Кредобанк» було передано другу частину Загального реєстру вкладників АТ «Артем-Банк», до якого було включено прізвище вкладника ОСОБА_2, що не заперечується сторонами (а.с. 81).

12.01.2017 платіжним дорученням № 5232 Фондом було перераховано ПАТ «Кредобанк» 25 000 000 грн за призначенням платежу - переказ відшкодувань вкладникам відповідно до договору № 1 від 08.07.2016 та № 2 від 14.09.2016 (а.с. 27).

12.01.2017 ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, було подано до ПАТ «Кредобанк» заяву про виплату коштів, що надійшли на ім'я останньої від Фонду у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Артем-банк», на якій працівником банку ОСОБА_6 проставлено відмітку про отримання від 12.01.2017 (а.с. 3, 33).

25.01.2017 згідно заяви на видачу готівки № 3786769 на ім'я отримувача ОСОБА_2 було здійснено переказ коштів у сумі 200 000 грн, в якій змістом операції зазначено - виплата коштів клієнту «Артем-банку» за довіреністю 5588 від 19.11.2008 на ОСОБА_4 (а.с. 26).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Частини 1 та 2 ст. 28 вказаного Закону передбачають, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Згідно з приписами ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає відповідальності банку-агента перед вкладником за затримку здійснення виплати відшкодування.

Відповідно до п. 2 розділу Х Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до приведення у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Оскільки фактично мав місце переказ банку-агенту ПАТ «Кредобанк» від ФГВФО коштів для виплати вкладникам, в тому числі позивачці, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 30.2 якого встановлено, що банк отримувач в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

За приписом статті 32.2 Закону у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За таких обставин, оскільки, прийнявши належним чином оформлену заяву на виплату коштів, відповідачем зобов'язання по забезпеченню вкладнику виплати відшкодування на його першу вимогу не виконано, як то передбачено п. 3.2.4 Договору, беручи до уваги, що частина Загального реєстру вкладників АТ «Артем-Банк», до якого було включено прізвище вкладника ОСОБА_2, та кошти на виплату відшкодування на 12.01.2017 вже були отримані відповідачем від Фонду, за відсутності перешкод для виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом ОСОБА_2 у день звернення 12.01.2017 через свого представника із відповідною заявою, апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2, а висновок суду першої інстанції щодо відмови у їх задоволенні - помилковим.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає пеня за період з 13.01.2017 по 24.01.2017, тобто за 12 днів, що становить 2 400 грн (200 000 грн х 0,1% : 100 х 12), у зв'язку з чим рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами подання її представником до банку-агенту для зберігання в останнього довіреності або нотаріально засвідченої копії довіреності зважаючи на наступне.

Звертаючись 12.01.2017 до банку із заявою про виплату коштів, що надійшли на ім'я ОСОБА_2 від Фонду в зв'язку із ліквідацією ПАТ «Артем-банк», ОСОБА_4 зазначив, що він діє на підставі доручення. В той же день проставлено відмітку про прийняття даної заяви працівником банку. Матеріали справи не містять відмови у прийнятті вказаної заяви чи у виплаті відшкодування вкладнику банку, а також доказів про подання інших заяв про виплату відшкодування у період з 12.01.2017 по 25.01.2017. У заяві на видачу готівки № 3786769 від 25.01.2017 зазначено про виплату коштів клієнту «Артем-банку» ОСОБА_2 на підставі довіреності № 5588 від 19.11.2008 ОСОБА_4 Із зазначеного вбачається, що виплата відшкодування 25.01.2017 була здійснена позивачці саме на підставі заяви від 12.01.2017, при цьому у фінансовому документі мається посилання на нотаріально посвідчену довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 5588, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 33). Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що при поданні 12.01.2017 заяви ОСОБА_4 було пред'явлено вказану довіреність та надано банку її копію, оформлені належним чином, оскільки за її відсутності та ненадання останньої працівник банку у відповідності до норм чинного законодавства щодо представництва та умов договору № 2 від 14.09.2016 не мав права приймати таку заяву та повинен був повернути її заявнику та відмовити у виплаті відшкодування з підстав відсутності необхідних підтверджуючих документів для ідентифікації та звірки реквізитів особи та можливості встановити наявність у неї права представника на отримання відшкодування.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що представником позивача ОСОБА_4 нотаріально посвідчена копія довіреності була надана лише 25.01.2017 в день виплати відшкодування, відповідачем суду не надано.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, послався на Порядок фінансування процесу виплат банками-агентами гарантованої суми відшкодування за вкладами, що затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2017 № 4313, який на час подання заяви (12.01.2017) та здійснення ОСОБА_2 відшкодування як вкладнику (25.01.2017) не діяв, що суперечить статті 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Кредобанк» не доведено факту виплати позивачці коштів саме 25.01.2017 в розмірі 200 000 грн з огляду на наявність у матеріалах справи заяви на видачу готівки № 3786769 в сумі 200 000 грн на ім'я отримувача ОСОБА_2 та відсутності будь-яких інших доказів на підтвердження виплати відшкодування в іншу дату, зокрема, 10.05.2017, як стверджує позивачка.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1, 2 п. 3, 3 п. 2, 6, 8, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів 1, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції чинній на день подання позову та апеляційної скарги, судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру підлягав сплаті у розмірі 640 грн та за подання апеляційної скарги - 960 грн (640 грн х 150%).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню на суму 2 400 грн (що становить 12 % від 20 000 грн), а позивачка як споживач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», то відповідно з ПАТ «Кредобанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 192 грн ((76,80 грн (640 грн х 12% : 100%) - за розгляд справи судом першої інстанції + 115,20 грн (76,80 грн х 150%)) за апеляційний розгляд справи).

Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_2 надавалась адвокатом Кручек О.О. відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги № 01/12/17/1-П-ц від 01.12.2017 (а.с. 88-90), за надання якої, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 65 від 16.03.2018, ОСОБА_2 було сплачено гонорар у сумі 3 580 грн. Відповідно до акту від 16.03.2018 правова допомога за вказаним договором складається з: надання консультації з вивченням документів 01.12.2017 - 960 грн; підготовка та складання позовної заяви 13.12.2017, 14.12.2017 - 1 280 грн та 640 грн, відповідно; участь у судовому засіданні 16.03.2018 - 700 грн (а.с. 91, 92).

Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, беручи до уваги складність даної справи, перегляд якої апеляційним судом здійснювався в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику учасників справи, додаткові докази сторонами не подавались, колегія суддів вважає доцільним стягнути з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 500 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення пені - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) 2 400 (дві тисячі чотириста) грн пені за затримку у виплаті відшкодування.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь держави 192 (сто дев'яносто дві) грн судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: