Постанова

Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 607/10827/16-ц

провадження № 61-56св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

третя особа - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільський області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року у складі суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільський області (далі - Тернопільський міський відділ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області), про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця та бездіяльністю посадових осіб Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області.

Позов мотивовано тим, що вона була стягувачем у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа від 20 квітня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/16451/15к про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС ГТУЮ в Тернопільській області.

Вказувала, що під час примусового виконання вказаного виконавчого листа, внаслідок неналежного виконання обов'язків державного виконавця, їй не було вчасно перераховано кошти стягнуті з боржника. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_4 на неправомірні дії державного виконавця було задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області щодо не направлення ОСОБА_4 рекомендованим листом постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2016 року. Зобов'язано державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області направити ОСОБА_4 рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2016 року. Визнано неправомірними дії відповідальної особи за надходження коштів на депозитний рахунок Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області та державного виконавця вказаного відділу щодо несвоєчасного оформлення розпорядження № 51035483 від 14 червня 2016 року про перерахування коштів ОСОБА_4, які надійшли від боржника та несвоєчасного фактичного перерахування їх ОСОБА_4 Визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 травня 2016 року. Вказувала, що неправомірними діями державного виконавця та посадових осіб Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки вона самостійно виховує сина, який має хронічні захворювання.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень, просила стягнути з державного бюджету України 10 000 грн моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями та бездіяльністю Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного розрахункового рахунку Державного казначейства України 5 000 грн на відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої бездіяльністю Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільскій області під час виконання виконавчого листа від 20 квітня 2016 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/16451/15к, та 1 220 грн витрат на правову допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року встановлено бездіяльність Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області щодо вчасного перерахунку позивачу коштів на виконання рішення суду, тому з урахуванням наданих доказів, суд вважає доведеним заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, розмір якої суд визначив в сумі 5 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2017 року змінено в частині стягнення моральної шкоди. Зменшено розмір стягнутої з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного розрахункового рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_4 з 5 000 грн до 1 500 грн. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що внаслідок неправомірної бездіяльності Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, позивач зазнала душевних страждань, оскільки було порушено її право на належне та своєчасне виконання рішення суду, ухваленого на її користь. Виходячи із обставин справи: розміру затриманого платежу, часу затримки виконання рішення, а також характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача та засад розумності, виваженості і справедливості апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру моральної шкоди до 1 500 грн.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд не обґрунтував підстав зменшення суми моральної шкоди. Незаконність дій посадових осіб державної виконавчої служби щодо невиконання рішення суду, зокрема щодо вчасного перерахування коштів позивачу визнана судовим рішенням, тому не застосування апеляційним судом статтей 19, 56, 129 Конституції України для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями і бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, є обмеженням права на ефективний захист порушеного права. У порушення норм процесуального права апеляційний суд досліджував обставини, які встановлені судовим рішенням, тобто встановлював поважність причин допущеного порушення щодо несвоєчасного перерахунку коштів Тернопільським міським відділом ДВС ГТУЮ в Тернопільській області.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що у Тернопільському міському відділі ДВС ГТУЮ в Тернопільській області перебувало на виконанні виконавче провадження № 51035483 щодо примусового виконання виконавчого листа № 607/16451/15к, виданого 20 квітня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 4 139 грн 01 коп. та моральної шкоди в сумі 1 500 грн.

11 травня 2016 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано термін боржнику для його добровільного виконання в строк до 18 травня 2016 року.

Згідно поштових квитанцій № 49 від 30 травня 2016 року боржником ОСОБА_5 було перераховано на рахунок Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області 7 370 грн 11 коп. боргу в рахунок примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

14 червня 2016 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області винесено розпорядження № 5135483 щодо перерахування 5 639 грн 01 коп. боргу поштовим переказом на ім'я ОСОБА_4

08 липня 2016 року ОСОБА_4 отримала перераховані Тернопільським міським відділом ДВС ГТУЮ в Тернопільській області кошти в рахунок сплати боргу ОСОБА_5 в сумі 5 583 грн 18 коп.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи).

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Установлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_4 на неправомірні дії державного виконавця задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області щодо ненаправлення ОСОБА_4 рекомендованим листом постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 травня 2016 року; зобов'язано державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області направити рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 від 11 травня 2016 року; визнано неправомірними дії відповідальної особи за надходження коштів на депозитний рахунок Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, а також державного виконавця зазначеного відділу щодо несвоєчасного оформлення розпорядження № 51035483 від 14 червня 2016 року про перерахування коштів ОСОБА_4, які надійшли від боржника та несвоєчасного фактичного перерахування їх ОСОБА_4; визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області щодо передчасного винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 травня 2016 року. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що внаслідок неправомірної бездіяльності Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, ОСОБА_4 зазнала душевних страждань, оскільки було порушено її право на належне та своєчасне виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, врахували, що неправомірність дій державного виконавця встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. З урахуванням доведеності заподіяння моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що таке відшкодування покладається на державу.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, і надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру грошових коштів, що підлягають стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 1 500 грн., виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням розміру затриманого платежу та невиправданої тривалості виконання судового рішення органами державної виконавчої служби.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення апеляційним судом розміру моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції правильно визначено розмір немайнової шкоди з урахуванням обставин справи та наведено відповідні мотиви.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

В.С. Висоцька

С.Ю. Мартєв