Справа № 136/1040/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Липовець в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Липовецької районної державної адміністрації як органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) разом з матірю. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що з 29.08.2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, проте з вересня 2017 року фактично з ним не проживає. У шлюбі в подружжя народився син - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), який після погіршення взаємовідносин сторін, залишився проживати разом з позивачем за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Бирлівка, вул. Комсомольська, 133. В жовтні 2017 року відповідач забрав сина без згоди позивача до себе, де останній знаходиться по даний час. Відповідач ігнорує вимоги позивача повернути сина, що стало приводом для звернення до суду з вимогою визначити місце проживання дитини разом з нею, оскільки це відповідатиме інтересам дитини.

Відповідач подав до суду відзив в якому вказав, що у вересні 2017 року позивач без попередження залишила місце проживання, при цьому забрала з собою сина, що стало приводом для його звернення до поліції з відповідною заявою. Встановивши місцезнаходження дружини з сином, позивач звернувся до Липовецької РДА як органу опіки і піклування із заявою про визначення місця проживання сина разом з ним. Вказана заява була задоволена, при цьому позивач висловила свою згоду на визначення місця проживання сина разом з ним, у звязку з чим з жовтня 2017 року дитина проживає разом з батьком. Будь-яких перешкод позивачу в зустрічах з сином він не чинить. Доводи позивача на наявність тісного психологічного контакту з сином не відповідають дійсності, оскільки з жовтня 2017 року позивач лише пять разів навідувала сина, при цьому не цікавилась станом його здоровя та рівнем розвитку, його захопленнями та вподобаннями, в добровільному порядку жодного утримання не надавала. Звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом обумовлено ухваленням судом рішення про стягнення з неї аліментів на утримання сина. Проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини, оскільки він дбає про нього, утримує, виховує, піклується про стан його здоровя тощо. Враховуючи зазначене, відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Відповідь на відзив позивач не подала.

Представник органу опіки і піклування повідомила суд, що відповідно до Розпорядження Липовецької РДА від 14.12.2017 року № 459, яке залишено без змін згідно висновку Липовецької РДА як органу опіки і піклування від 10.08.2018 року, місце проживання дитини визначено біля батька - ОСОБА_4, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали, суд встановив, що з 29.08.2014 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано за рішенням суду 17.05.2018 року.

У шлюбі в подружжя народився син ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), який на даний час проживає разом батьком.

У вересні 2017 року ОСОБА_1, на ґрунті погіршення стосунків з відповідачем, без згоди останнього забрала сина і поїхала до своїх батьків, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 приїхав до позивача і забрав сина, при цьому надалі звернувся до Липовецької районної державної адміністрації як органу опіки і піклування із заявою про визначення місця проживання дитини разом з ним.

Рішенням Липовецької РДА від 14.12.2017 року № 459 визначено місце проживання ОСОБА_5 біля батька, при цьому зобовязано останнього надавати можливість побачень з матірю. Судом також встановлено, що при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 надала згоду на визначення місця проживання сина разом з батьком.

З кінця жовтня 2017 року дитина проживає разом з ОСОБА_2 (а.с. 49), який забезпечив їй належні умови для розвитку, про що вказано в актах (а.с. 52, 53, 59). Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад № 1 (а.с. 51), при цьому батько турбується про здоровя дитини (а.с. 50).

Матір дитини кілька разів приїжджала відвідати дитину, при цьому востаннє бачила ОСОБА_5 в квітні 2018 року. Об'єктивних обставин, які перешкоджали б позивачу відвідати дитину, судом не встановлено.

Сторони офіційно працевлаштовані, за місцем проживання і роботи характеризуються добре, умови для проживання дитини за місцем проживання сторін задовільні.

З показів свідків ОСОБА_6 (сусідка відповідача), ОСОБА_7 (дядько відповідача) та ОСОБА_8 (хресна мати дитини) судом встановлено, що ОСОБА_9 часто випивала і втікала з дому, дитину не доглядала (білизну та одяг для дитини прала рідко, у зв'язку з чим дитина була одягнена в брудне; неодноразово залишала дитину на старшого сина, який є малолітнім; не цікавилась його вихованням, станом здоров'я та розвитком; після того як подружжя припинило проживати разом, позивач лише кілька разів приїжджала до дитини разом із старшим сином, при цьому до дитини була байдужою). Батько дитини дбає про ОСОБА_5, займається його вихованням, турбується про стан його здоров'я, цікавиться його вподобаннями, утримує матеріально, дитина прихильна до батька, при цьому про матір навіть і не згадує.

Свідок ОСОБА_10 (мати позивача) показала суду, що в жовтні 2017 року ОСОБА_2 забрав дитину від її дочки, після чого не надає їй можливість бачитись з сином. В будинку де проживає ОСОБА_1 створені належні умови для проживання дитини.

Питання про доцільність визначення місця проживання дитини було предметом розгляду Липовецької РДА як органу опіки і піклування, за наслідками якого було складено висновок від 10.08.2018 року про доцільність спільного проживання дитини разом з батьком.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Визначаючи місце проживання дитини судом враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батька, висновок органу опіки та піклування Липовецької РДА, а також побутові умови проживання батька та матері, можливість створення належних умов для виховання та те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком в повній мірі сприятиме розвитку та інтересам дитини.

Суд вважає, що одиничний випадок притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, з урахуванням конкретних обставин вказаної події, не свідчить про аморальну поведінку останнього, яка може зашкодити розвитку дитини.

Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своїм батьком, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Липовецької районної державної адміністрації як органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник