Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 362/4684/16-ц

провадження № 61-31816св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник позивачів - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

представники відповідача: Кондрашов Дмитро Володимирович, Левченко Вікторія Ігорівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Лівінського С. В., Фінагєєва В. О. від 19 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») про припинення зобов'язання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір № 15/04/885к-07, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 83 000 дол. США, строком до 30 серпня 2037 року з процентною ставкою 12,45 % річних. Також 31 серпня 2007 року укладений договір поруки із ОСОБА_2

Цього ж дня між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Позивачі вказували, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2010 року задоволено вимоги ВАТ «Універсал Банк» про дострокове повернення кредиту в сумі 487 673 грн 37 коп. та солідарно стягнуто з них кредитну заборгованість за період з 10 жовтня 2008 року. За цей період по дату ухвалення рішення 20 січня 2010 року ними проведено виплати на суму 105 211 грн 60 коп., яка не була врахована і їм не зменшено суму заборгованості. Станом на 01 червня 2015 року після винесення рішення ними проведено виплати додатково в розмірі 389 381 грн 36 коп., тобто разом виплачено 495 042 грн 96 коп.

Посилаючись на те, що ними повністю погашена заборгованість, проте відповідачем вказані обставини не визнаються, просили визнати припиненими зобов'язання по кредитному договору № 15/04/885к-07 від 31 серпня 2007 року та договору іпотеки від 31 серпня 2007 року, виключивши з Державного реєстру іпотек запис про передачу в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про накладення заборони на майно, передане ними в іпотеку; ПАТ «Універсал Банк» повернути правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано припиненими зобов'язання по кредитному договору № 15/04/885к-07 від 31 серпня 2007 року, укладеному між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1, та договору іпотеки від 31 серпня 2007 року, яким в іпотеку було передано житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою. Скасовано обтяження у виді заборони на нерухоме майно, зареєстроване 31 серпня 2007 року за № 2-2248, державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області; підстава обтяження: договір іпотеки, зареєстровано в реєстрі № 2-2247 від 31 серпня 2007 року, об'єкт обтяження - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_1 виконала умови кредитного договору від 31 серпня 2007 року та рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2010 року, а тому вважав, що підстави для подальшої заборони на відчуження іпотечного майна відсутні, в зв'язку з чим така заборона підлягає скасуванню.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване відсутністю підстав для визнання припиненими зобов'язань по кредитному договору та договору іпотеки, а також скасування обтяження у виді заборони на нерухоме майно.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано зміну банком строку виконання основного зобов'язання і банк не пред'являв до позивачів вимогу про сплату процентів за користування коштами. А враховуючи, що за період з 15 жовтня 2008 року по 25 листопада 2014 року ними безпосередньо до ПАТ «Універсал Банк» було сплачено на банківський рахунок 495 042 грн 96 коп., тому у суду були підстави для задоволення їхнього позову.

У листопаді 2017 року ПАТ «Універсал Банк» подало до касаційного суду заперечення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм чинного законодавства і є правильним по суті.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд установив, що 31 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15/04/885к-07, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 83 000 доларів США, строком до 30 серпня 2037 року, зі сплатою 12,45 % річних.

31 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку домоволодіння, що складається з жилого будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,0620 га, за цією ж адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2010 року задоволено позов ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти за кредитним договором в розмірі 485 723 грн 37 коп., державне мито в сумі 1700 грн та 250 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього - 487 673 грн 37 коп.

Згідно листа ПАТ «Універсал Банк» від 08 грудня 2016 року залишок заборгованості по виконанню рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2010 року складав 103 505 грн 37 коп.

Апеляційним судом установлено наявність незакінченого виконавчого провадження про стягнення вказаної вище заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки з тих підстав, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконане.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило