Справа № 629/1778/18
Номер провадження 2/629/914/18
10.12.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Каращука Тимура Олександровича, за участю секретаря судового засідання Котяй А.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу №629/1778/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.11.2012 року у розмірі 57 433, 52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 9 667, 74 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 41 904, 66 грн., заборгованості за пенею та комісією 2 650, 00 грн., штрафу (фіксована частина) 500, 00 грн., штрафу (процентна складова) 2 711,12 грн., а також судових витрат у розмірі 1 762,00 грн. Позивач посилається на те, що 21.11.2012 року було укладено договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 57 433, 52 грн. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що банк зобов`язання за договором виконав належним чином, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
25.06.2018 року відповідачем було подано відзив на позов, в якому зазначено, що позов є незаконним та необґрунтованим, тому що 21.11.2012 року він дійсно заповнив анкету з зазначенням про бажання оформити на своє ім`я кредитну картку та надав персональні дані представнику банка, однак вказане позивачем твердження про отриманий відповідачем за договором кредит у розмірі 15 000,00 грн. не відповідає дійсності та позивачем ніяк не підтверджено, долучена анкета взагалі не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Як вказує ОСОБА_1 з розрахунком заборгованості, витягом з «Тарифів Банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною картою» його ніхто не ознайомлював, розрахунок заборгованості виглядає як нісенітниця, так як починається не з дати, яку банк зазначає як дату укладення договору. Також відповідач зазначає, що згідно розрахунку банку в період з 19.09.2013 року по 09.06.2015 року він начебто сплатив суму у розмірі 78 135, 43 грн., хоча в період з 24.09.2014 року по 23.09.2015 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та був учасником бойових дій, що унеможливлює сплату ним коштів та нарахування банком за цей період пені, штрафних санкцій та процентів за користування кредитом. Відповідач також вказував на сплив позовної давності.
Представником ПАТ КБ «Приват Банк» 02.08.2018 року подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. та підписав анкету заяву, з якої вбачається, що він ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», з виписки з карткового рахунку відповідача, яка має статус первинного документу, прослідковується, що відповідач користувався грошима, розрахунок не спростований відповідачем. З приводу заперечень відповідача щодо нарахування пені та штрафів, представник зазначає, що на виконання вимог ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було скасовано частину нарахованої заборгованості, щодо посилань ОСОБА_1 про неможливість погашення кредиту у період з 23.09.2014 року по 09.06.2015 року, погашення заборгованості здійснювалося за допомогою терміналів самообслуговування, враховуючи, що погашення можливе не лише за допомогою карти, а і через термінали самообслуговування, каси відділень, інтернет банкінг Приват 24 та іншими можливим шляхами, то відповідач мав змогу погашати заборгованість. Також представник позивача вказує на те, що строк виконання зобов`язань за кредитом, що надавався у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, що має щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяці дії картки, а не закінченням строку дії договору.
07.11.2018 року ОСОБА_1 надав заяву щодо додаткових правових доводів та міркувань стосовно підстав для відмови у позові та застосування позовної давності, в якій зазначив рішення Верховного суду, які свідчать про неможливість стягнення пені, штрафних санкцій та процентів у період з 23.09.2014 року по 09.06.2015 року, а також рішення Верховного суду України, згідно якого у разі узгодження між сторонами кредитно- фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Також відповідач, посилався на ст.261 ЦПК України, відповідно до якої за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання, а якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Сплив позовної давності, про який заявлено стороною, є підставою для відмови у позові.
03.12.2018 року представником банку подано відзив на заяву, в якому зазначено повторно вказане у відповіді на відзив та наголошено, що позивачем строк позовної давності не пропущено.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позові зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору, як зазначено уст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України.
Як встановлено судом, у своїй позовній заяві позивач посилається на кредитний договір, що укладений між сторонами, однак оригіналу договору чи належно посвідченої копії до суду надано не було. В якості кредитного договору надано Анкету-заяву(а.с.7) про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». Однак в Анкеті(а.с.7) не зазначено до яких саме умов та тарифів приєднується позичальник, а на умовах та тарифах відсутні підписи позичальника. Копія "Умов та правил надання банківських послуг"(а.с.9-32) надана позивачем не є складовою частиною договору, укладеного з позичальником, так як на ній відсутній підпис ОСОБА_1 та неможливо встановити, що саме ця редакція діяла на момент укладання договору. Дана правова позиція висловлена також Верховним судом України у постанові від 10.06.2015 року у справі за №6-698цс15.
У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З Анкети-заяви, наданої позивачем, не вбачається факт передачі кредитних грошей, як і розмір даного кредиту. Фотознімки, на яких відсутня будь-яка інформація щодо дати створення, пристрою, за допомогою якого вони зроблені, та відомостей про особу, яка здійснювала фотозйомку, не можуть бути враховані як доказ.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов"язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
В період з 24.09.2014 року по 23.09.2015 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичні операції, про що свідчить довідка від 03.02.2016 року(а.с.53), тобто на даний час він є резервістом. Так, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.53а), ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 205/1993/17-ц (касаційне провадження N 61-1664св17) установлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 N 303/2014 "Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014). Також у цій справі наголошується, що Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Окрім наведеної постанови, таку саму правову позицію сформульовано і в інших постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі N 131/1449/16-ц (касаційне провадження N 61-4157св18); від 14.02.2018 у справі N 727/2187/16-ц (касаційне провадження N 61-3951св18); від 20.02.2018 у справі N 640/4439/16-ц (касаційне провадження N 61-4304св18) (Постанова N 61-4304зпв18, 640/4439/16-ц); від 21.02.2018 у справі N 211/1546/16-ц (касаційне провадження N 61-4255св18) та ін.
Враховуючи зазначені відомості позивача про списання штрафів та пені, наявність у відповідача права на пільги банком не оспорюється, однак позивач не вказує, за який саме період списано штраф и пеню. З наданого позивачем розрахунку та виписки неможливо встановити тіло кредиту без нарахування штрафів та пені за період з 24.09.2014 року та до закінчення особливого періоду. З виписки встановлено факт списання щтрафів, пені та відсотків в період з 24.09.2014 року та 30.06.2018 року, що суперечить чинному законодавству. Також судом встановлено, що дійсно було скасовано певні суми пені, штрафу та відсотків, однак не вказано, як були вирахувані дані суми та за який період.
У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Враховуючи дану правову позицію, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду 06.04.2018 року з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановивши факт наявності особливого періоду та статусу військовослужбовця (резервіста) у відповідача з 24.09.2014 року, то списання штрафів, пені та відсотків, починаючи з 24.09.2014 року є незаконним.
Позовна давність може застосовуватися лише за заявою відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просив у відзиві застосувати позовну давність до вимог позивача.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Згідно Постанови Верховного суду 28.03.2018 року ,у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
Враховуючи той факт, що з 24.09.2014 року ОСОБА_1 був мобілізований та в країні діяв особливий період, нарахування штрафів, пені та відсотків є незаконними. Зважаючи на те, що з 24.09.2014 року по кінцевий термін повернення, що відповідає строку дії картки, тобто останній день 11.2017 року, нарахування штрафів, пені та відсотків є незаконним, то для штрафів, пені та відсотків, що були нараховані до 24.09.2014 року, сплив строк позовної давності.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як доказ наявності заборгованості за Відповідачем, представником позивача було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 21.11.2012 року(а.с.5-6), який укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 , однак розрахунок чомусь надано не з дня укладення договору, а з 16.09.2013 року по 28.02.2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, банком при поданні даної позовної заяви не доведені всі вище перелічені факти. Крім того, банком були порушені вимоги чинного законодавства про мобілізацію, не спростовані посилання відповідача про неможливість сплати за кредитним договором у містах, де проводились бойові дії. Наявність навіть однієї з цих підстав унеможливлює задоволення позову, а тому враховуючи сукупність всіх обставин та доказів, на які посилаються сторони, та діюче законодавство, суд вважає необхідних відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави стягувати з Відповідача будь-які судові витрати.
Відповідно до ст.259 ЦПК України, повний текст рішення було виготовлено 20.12.2018 року.
Керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лозова Харківської області, ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Каращук