Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 454/1987/16-ц

провадження № 61-31033св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Печерський районний суд м. Києва, держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Печерського районного суду м. Києва, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів 1 млн моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Печерського районного суду м. Києва, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Печерського районного суду м. Києва на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року слід відмовити у відкритті провадження, оскільки така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач рішення суду чи дії судді не оскаржує, а вважає, що такими діями йому завдано моральної шкоди та принижено честь, гідність та ділову репутацію, тому відповідно до статей 15, 16 ЦК України позовна заява має прийнята, перевірена та оцінена судом

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Печерського районного суду міста Києва зводяться до незгоди із рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року, яким у задоволенні його позову до Міністерства внутрішніх справ України, держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди (справа № 757/9016/15-ц), відмовлено, чим, на думку позивача, його позбавлено прав, гарантованих статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 15 ЦПК України зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або спорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня

2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено про те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 рку

№ 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» вказано, що суди та судді при розгляді ними цивільних,господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У статтях 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись в порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, законність процесуальних судових рішень і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з розглядом конкретної справи, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_4 скористався своїм правом апеляційного оскарження, за результатами розгляду якого рішення суду першої інстанції залишено без змін. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року справу № 757/9016/15-ц за касаційною скаргою ОСОБА_4 призначено до судового розгляду.

За таких обставин розгляд судом позовних вимог, предметом яких є по суті оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом конкретної справи (від стадії відкриття провадження у справі до ухвалення рішення, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_4 до Печерського районного суду м. Києва на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах ухвал, та зводяться до переоцінки обставин справи та незгоди заявника з висновками суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик