Постанова

Іменем України

10 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 359/4878/16-ц

провадження № 61-12915св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року в складі суддів: Голуб С. А., Білоконь О. В,. Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог указував, що рішенням Бориспільского міськрайонного суду Київської області 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, з ОСОБА_5 на його користь стягнуто 1 067 254, 47 грн. На виконання вказаного рішення ОСОБА_5 сплатила 7 398, 78 грн. Посилаючись на те, що остаточного розрахунку позивач не провела, просив стягнути з відповідача 594 049 грн інфляційних втрат та 47 693,34 грн як три проценти річних.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положення статті 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати в сумі 460721,01 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми статті 625 ЦК України в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат.

У березні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення інфляційних втрат та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки рішенням суду, яким стягнуто грошові кошти хоча в гривні, однак в еквіваленті до долара США, тому висновки апеляційного суду про те, що грошові кошти за час невиконання відповідачем рішення суду знецінились, є безпідставним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

22 травня 2017 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 березня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат. В іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що ОСОБА_4 звернувся до суду до ОСОБА_5 з позовом про повернення відповідачем коштів, які вона безпідставно набула внаслідок укладеного між сторонами договору міни нерухомого майна в сумі 90 000 доларів США, оскільки зазначений договір укладався за умови доплати з боку відповідача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто 1 067 254, 47 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18.

Ураховуючи те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов'язання, яке виникло в неї на підставі рішення суду про стягнення 1 067 254,47 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з неї інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат