ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 643/10723/17

провадження № 22ц/818/432/18

19 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Гаражний кооператив «Автомобіліст»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного провадження у місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 липня 2018 року ( суддя Довготько Т.М.)

по цивільній справі за позовом Гаражного кооперативу «Автомобіліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із внесків члена кооперативу, -

встановив:

У серпні 2017 року ГК «Автомобіліст» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за користування інфраструктурою кооперативу за період з 01.01.2015 року по 31.07.2017 року в сумі 15190 грн.; судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1600 грн. та судові витрати з оплати юридичних послуг в сумі 500 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 27.03.2004 року на підставі протоколу №1 загальних зборів членів ГК «Авітомобіліст» затверджено статут, та проведено його державну реєстрацію 10.08.2004 року.

01.03.2014 року згідно рішення та за протоколом №1 від 01.03.2014 року ОСОБА_1 було виключено із членів ГК «Автомобіліст». На зборах під час ухвалення рішення він був присутній особисто та отримав копію примірника вказаного протоколу. Статутом кооперативу передбачено, що виключений член кооперативу сплачує окремо за користування дорогами, електроенергією, охороною та іншими благами кооперативу. Сума визначається загальними зборами. Згідно п.3 протоколу №1 від 01.03.2014 року встановлена оплата для виключених із членів кооперативу за користування інфраструктурою кооперативу виходячи із тарифу 10,00 грн. за кв.м. Гаражний бокс НОМЕР_1, яким користується ОСОБА_1 має площу 49 кв.м., відповідно щомісячна оплата з 01.03.2014 року складає 490 грн. ОСОБА_1 не сплачує кошти за користування інфраструктурою кооперативу, у зв'язку з чим станом на 01.08.2017 року має заборгованість у розмірі 15190 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості, однак останній заборгованість не сплатив.

Представник ГК «Автомобіліст» - Балла Н.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 24 липня 2018 року позовні вимоги ГК «Автомобіліст» про стягнення заборгованості задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ГК «Автомобіліст» заборгованість за користування інфраструктурою кооперативу за період з 01.01.2015 року по 31.07.2017 року в сумі 15190 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1600 грн. У стягненні з ОСОБА_1 на користь ГК «Автомобіліст» судових витрат по оплаті наданих юридичних послуг в сумі 500,00грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що зобов'язання по сплаті будь-яких платежів не оформлено жодним документом, складеним відповідно до вимог чинного законодавства. Будь-яких договорів, угод щодо сплати коштів за користування інфраструктурою гаражного кооперативу відповідач не підписував. Сума ціни за це користування з відповідачем не узгоджувалась, її розрахунок та обґрунтування йому не надавались.

У відзиві на апеляційну скаргу ГК «Автомобіліст» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Також вказує, що доводи позивача про те, що оплата за електроенергію повинна стягуватись за показаннями лічильників, встановлених на кожному гаражі - не стосується предмету розгляду справи, оскільки мова йде про витрати електроенергії на утримання кооперативу, а саме освітлення території, електропостачання адміністративних будівель та ін.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення гаражним кооперативом плати за користування його інфраструктурою відповідає вимогам Закону України «Про кооперацію» та ЦК України. Відмова у стягненні витрат на правову допомогу обґрунтована недоведеністю надання такої допомоги фахівцем у галузі права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що ГК «Автомобіліст» є юридичною особою, відомості про яку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців (а.с.13).

27.03.2004 року загальними зборами членів гаражного кооперативу затверджено статут та проведено його державну реєстрацію 10.08.2004 року (а.с.6-12).

Відповідно до п.5 статуту вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Розділом 3 Статуту гаражного кооперативу закріплений порядок вступу, вибуття та виключення з членів кооперативу.

Зокрема, пунктом 3.6 статуту встановлено, що за несплату членських внесків і використану електроенергію в порядку, визначеному цим Статутом, крадіжку електроенергії, кооперативної або приватної власності, систематичне порушення правилі порядку кооперативу, рішенням загальних зборів член кооперативу може бути виключеним з кооперативу. Виключений член кооперативу сплачує окремо за користування дорогами, електроенергією, охороною та іншими благами кооперативу. Сума визначається загальними зборами.

Згідно п.10 Протоколу №1 від 01.03.2014 року було вирішено відповідно до статуту кооперативу за розкрадання грошових коштів з каси кооперативу в період з 2009-2012 p.p. виключити з членів кооперативу колишнього голову ОСОБА_1, гараж НОМЕР_1 та встановити розмір вартості користування інфраструктурою гаражного кооперативу з моменту виключення в розмірі 10,00 грн. за кв.м. (а.с.79-85).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2014 року, у позові ОСОБА_1 до ГК «Автомобіліст» про визнання дій протиправними, внесення змін до протоколу конференції, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди відмовлено (а.с.74-78).

Плату за користування інфраструктурою гаражного кооперативу ОСОБА_1 не здійснював, у зв'язку з чим позивачем, на адресу ОСОБА_1 була відправлена вимога-попередження від 06.04.2017 року про добровільну сплату заборгованості.

Проте оплата наданих послуг ОСОБА_1 проведена не була.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на

засадах самоврядування.

Законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції

України ( 254к/96-ВР ) і Цивільного кодексу України ( 1540-06 ),

цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації (стаття 5 Закону).

Відповідно до ст.8 Закону с татут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Згідно приписів ст. 19 Закону для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси.

Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх

компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону (ст.22 Закону).

У п.п. 8.1, 8.3 статуту ГК «Автомобіліст» зазначено, що майно кооперативу - це технічні службові і побутові приміщення, засоби технічного обслуговування і ремонту автомобілів, протипожежний інвентар, опалювальне обладнання, меблі, матеріали і інструменти, які були придбані за рахунок членських внесків, а також дороги, проїзди поміж гаражами, вододобуваюча свердловина. Майно кооперативу може використовуватися як самими членами кооперативу так і здаватися в оренду, а доходи використовуються по рішенню загальних зборів.

Пунктом 11.1 статуту встановлено, що земля кооперативу складається з ділянок під гаражем кожного члену кооперативу і доріг території двору, проїзних частин між гаражними боксами.

Статтею 24 Закону передбачено, що кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених

законом, - за державними цінами і тарифами. Кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних

засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб.

Отже, з наведеного вбачається, що гаражним кооперативом в процесі здійснення своєї діяльності, заснованої на засадах самоврядування може надаватись у користування особам, які не є його членами, належне йому майно за певну плату, розміри якої кооператив визначає самостійно.

Посилання ОСОБА_1 на те, що користування земельними ділянками (дорогами та ін.) повинно здійснюватися за окремими договорами відповідно до положень ЦК України та ЗК України, є безпідставним та суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про кооперацію», який є спеціальним і має бути застосований до даних правовідносин.

Це стосується і доводів про необхідність укладення відповідних договорів щодо користування електроенергію та ін.

Не заслуговують на увагу і доводи щодо узгодження розміру встановлених тарифів з відповідачем.

Як зазначалось раніше, кооператив здійснює свою діяльність на власний розсуд. Крім того, в ст.37 Закону закріплено, що держава гарантує додержання прав і законних інтересів кооперативних організацій та їх членів, максимально сприяє

розвитку і зміцненню їх господарської самостійності.

Власність кооперативних організацій є недоторканною, перебуває під захистом держави і охороняється законом. Забороняється втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо

передбачених законом.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач повинен сплачувати кооперативу за користування його інфраструктурою плату у розмірі 10 грн. за 1 кв.м. на місяць, як це було встановлено на зборах його членів.

Відповідно до частини 1статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається.

З огляду на те, що відповідач свій обов'язок з проведення оплати за користування інфраструктурою кооперативу у розмірі, встановленому рішенням загальних зборів членів кооперативу за період з 01.01.2015 року по 31.07.2017 року не виконав, позовні вимоги у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 15190 грн. підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко