Справа № 337/1055/18
Провадження № 2/337/891/2018
12 грудня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
з участю секретаря Бессарабової Т.П.
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_2,
31.05.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін.
Як вбачається з повідомлення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 саме за цією адресою відповідачка повідомлялася про розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'явився, відзив на позов не надав, від отримання судової повістки відмовився, не з'явившись до органів пошти за її отриманням.
Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.
Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали.
Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У суду є підстави для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, ОСОБА_2, 19.11.2008 року у ЗАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», правонаступником якого виступає АТ КБ «ІІРИВАТБАНК» оформив заяву на кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач ОСОБА_2 підписав заяву, та тим самим виявив свою згоду з усіма її пунктами та зобов'язувався їх виконувати.
Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до тексту заяви, ОСОБА_2 ознайомлений і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані у письмовому вигляді.
Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Про добровільність дій відповідача, та обізнаність про умови кредитування свідчить підпис в графі заяви, в якій від першої особи констатує те, що ознайомлений і погоджується з умовами надання кредитних коштів.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобов'язань за ним, тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.
Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У позовній заяві позивач просить стягнути 3295,88 грн. пені, нарахованої за прострочене зобов'язання та 250 грн. штраф (фіксована частина), 1537,61 грн. штраф (процентна складова), нараховані за несвоєчасність сплати боргу.
Суд вважає, що до відповідача застосована подвійна санкція за одне і те саме правопорушення у вигляді невчасного повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст. 61 Конституції України, а одночасне стягнення двох видів пені та штрафу за одне і те саме правопорушення є неприпустимим, а тому ці вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Також позивачем нараховано 5% штрафу (процентна складова) від ціни позову. Оскільки ціна позову включає також штрафні санкції, то фактично позивач нараховує штрафні санкції на штрафні санкції, що знову ж таки є неприпустимим у розумінні ст. 61 Конституції України.
Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів, необхідно залишити без задоволення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.
Також суд дійшов до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) в сумі 3295,88 грн., оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із сумою заборгованості і перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, а саме до 497,13 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 279-289, 354 ЦПК України, ст. 509, 526, 625, 627, 634, 1054 ЦК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцятиднів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 17.12.2018 року.

Суддя: