Єдиний унікальний номер 235/2687/18 Номер провадження 22-ц/804/562/18
Головуючий в I інстанції Бородавка К.П.
суддя доповідач Гапонов А.В
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 235/2687/18

Номер провадження 22-ц/804/562/18

19 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

- за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року, повне судове рішення складено суддею Бородавка К.П. в м. Покровськ в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинений з численним порушенням законодавства. Приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не витребував оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В оскаржуваному виконавчому написі приватний нотаріус посилається на те, що відповідач надав для вчинення виконавчого напису розрахунок заборгованості за договором станом на 31.05.2017 грошових коштів у сумі 128 807,93 грн., а не засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис не на документі, який встановлює заборгованість, а виклав його на окремому аркуші, який не прикріплений до цього документу, що суперечить нормам діючого законодавства. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Також, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився в безспірності заборгованості по кредитному договору, а саме, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Кредитний договір №б/н від 17 квітня 2011 року, укладений між позивачем та відповідачем строком на один рік, це підтверджується розрахунком, наданим відповідачем, в якому зазначено кінцевий термін сплати чергового платежу 17.04.2012, отже, право вимоги у відповідача до позивача про стягнення заборгованості виникло 17.04.2012 року. Відповідач звернувся до нотаріуса з вчиненням виконавчого напису 18.08.2017, тобто після спливу майже 6 років, що перевищує строк, встановлений законодавством. Щодо безспірності заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач зазначає, що сума є спірною, оскільки до неї включені пеня та штраф, а враховуючи приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року та те, що позивач проживає в м. Покровську, який відноситься до населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, пеня та штраф підлягали списанню. З наведених підстав позивач просив суд визнати виконавчий напис від 18.08.2017 №12057, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 128 807,93 гривень таким, що не підлягає виконанню

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задоволено:

- визнано виконавчий напис від 18.08.2017 №12057, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 128 807,93 гривень таким, що не підлягає виконанню.

- стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1057,20 грн.

- стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень.

На вказане рішення відповідачем акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій банк просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд дійшов помилкового висновку, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм закону, оскільки безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 і яким встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Тому приватний нотаріус, за наявності документів, що були надані банком, не мав підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису, оскільки позивач має перед банком непогашену заборгованість, письмової вимоги банку про погашення заборгованості позивач не виконав, на момент судового розгляду відсутні будь-які дані про те, що позивач оспорює факт наявності заборгованості або суму боргу в судовому порядку. Крім того, судом безпідставно стягнуто з банку витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 гривень. Позивачем не доведено справедливість та повноту витрат, які фактично понесені ним на правову допомогу, оскільки позивач мав подати суду розрахунок витрат часу, витраченого адвокатом на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально, інші засоби доказування цих обставин, крім письмових є недопустимими, такими, що не відповідають встановленим вимогам., наприклад розрахунок адвоката про оплату послуг. Крім того, судом не враховано вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та не з'ясовано, який саме розмір компенсації підлягає сплаті на користь позивача.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом (а.с.120).

Від відповідача акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку (а.с.123-126).

Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича надійшла заява про розгляд справи без його присутності (а.с.121).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» укладений кредитний договір №б/н від 17.04.2011.

За вказаним договором, відповідно до наданого банком розрахунку, позивач станом на 31.05.2017 має заборгованість в розмірі 128 807,93 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 14 137,69 грн., заборгованість за відсотками 104 702,87 грн., заборгованість з пені та комісії 3357,47 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 6 109,90 грн.

Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. з метою проведення стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, надавши: заяву від 09.08.2017 року, копію кредитного договору, розрахунок заборгованості станом на 31.05.2017 року, письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 17.04.2011 на ім'я ОСОБА_2, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку, опис-вкладення в цінний лист, довіреність представника банку, паспорт представника банку (а.с.54).

За результатом такого звернення приватним нотаріусом вчинений виконавчий напис від 18.08.2017 №12057, за змістом якого нотаріусом пропонується стягнути на підставі цього виконавчого напису на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість, не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 17.04.2011 року; строк, за який проводиться стягнення - 2 236 днів, а саме: з 17.04.2011 по 31.05.2017 (а.с.8).

На підставі оскаржуваного виконавчого напису від 18.08.2017 року постановою старшого державного виконавця Покровського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 05.01.2018, в рамках виконавчого провадження ВП №55117003, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Позивач зареєстрований та постійно проживає в м. Покровську (попередня назва Красноармійськ) Донецької області.

За змістом п.18 ч.1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», місто Красноармійськ (нова назва Покровськ) Донецької області визначено КМУ у вказаному Переліку.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції враховано доводи позивача про неправильний розрахунок банком заборгованості за кредитом, а саме про те, що сума заборгованості є спірною, оскільки до неї включені пеня та штраф, до нарахування яких підлягає застосуванню Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і банк зобов'язаний був не нараховувати та списати позивачу пеню та штрафи, а тому в цій частині вимоги АТ КБ «Приватбанк» неправомірні.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом неправомірно стягнуто витрати на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 зазначеної статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 9 лютого 2018 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_3, Акт приймання-передачі наданих послуг від 16 квітня 2018 року про обсяг надання правової допомоги за договором від 09 лютого 2018 року, у якому зазначено найменування юридичних послуг та вартість таких послуг. До матеріалів справи долучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру №16/04 від 16 квітня 2018 року про оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 10 000 гривень (а.с.15-19).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вірно врахував приписи ст.137 ЦПК України, та дійшов вірного висновку, що він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони.

Враховуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог, наявність укладеного договору про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_3, документально підтверджених витрат позивача на його виконання, суд першої інстанції з урахуванням складності, обсягу та характеру наданої правової допомоги, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень. грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова