БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-о/356/22/18
Справа № 356/367/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2018 року Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Лялик Р. М.,

при секретарі Настич Н. А.

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Березанська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа - Березанська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. Заява обґрунтована тим, що заявниця - ОСОБА_1, перебуває у шлюбі із ОСОБА_2, та у вересні 2007 року подружжя прийняло запрошення тітки чоловіка ОСОБА_3 та переїхало проживати до неї у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Так як ОСОБА_3 проживала одиноко, за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла чоловіку заявниці - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 раптово померла. Після її смерті в квартирі залишились проживати заявниця та її чоловік, який пропустив строк звернення до нотаріальної контори та не бажає його поновити в судовому порядку. Тому заявниця звернулась до Березанської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. Разом з тим, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину заявниці було відмовлено, так як останньою не було надано документів, що засвідчували б факт проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Відтак, просить суд встановити факт постійного проживання з ОСОБА_3 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, з вересня 2007 року.

Заявниця у судовому засіданні подану заяву підтримала в повному обсязі з підстав, в ній наведених, просила задовольнити. Суду пояснила, що з 2007 року проживала у вказаній в заяві квартирі разом з покійною ОСОБА_3 та своїм чоловіком - ОСОБА_2

Представник заінтересованої особи в судове засідання на розгляд справи не з'явився, 12.07.2018 року через канцелярію суду направив заяву, в якій просив проводити розгляд вказаної справи за відсутності їхнього представника (а.с.18).

Свідок ОСОБА_4, допитаний в судовому засіданні, суду пояснив, що є сусідом заявниці та вказав, що остання разом з чоловіком переїхали за вказаною адресою, ще коли власниця квартири була жива, та проживали там разом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що заявниця є його сусідкою, проживає в квартирі з племінником тітки - своїм чоловіком, близько 15 років. Тітка померла 3-4 роки тому.

Суд, заслухавши пояснення заявника, беручи до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області 18.03.2015 року, актовий запис № 66 (а.с.8,43).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. 03.12.2010 року та зареєстрований в реєстрі за № 2499, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті та на що за законом вона матиме право, заповідала ОСОБА_2 (а.с.7).

Як вбачається з наданого суду свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого 25.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 5, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25.01.2007 року зареєстровано шлюб (а.с.6).

У відповідності до Акту встановлення фактичного місця проживання, а також характеристики, складених депутатом Березанської міської ради Київської області Новіковою А. В., підпис якого посвідчено секретарем Березанської міської ради Гончаровою Т. А. 24.02.2014 року, а також згідно Акту обстеження житлово-побутових умов № 722, складеного 27.06.2018 року депутатом Березанської міської ради Київської області ОСОБА_4 та підпис якого посвідчено секретарем Березанської міської ради Яхно К. Г. 03.07.2018 року, ОСОБА_1 з 2007 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11,12,13).

Після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, Березанською міською державною нотаріальною конторою 12.06.2018 року було заведено спадкову справу № 75/2018, належним чином засвідчена копія якої була надана на запит суду за вих. № 356/367/18/3136/2018 від 28.09.2018 року (а.с.40-46).

Так, 12.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Березанської міської державної нотаріальної контори із заявою, у відповідності до якої останній стверджує, що не претендує на прийняття належного йому спадкового майна за заповітом після смерті ОСОБА_3, оскільки термін для прийняття спадщини свідомо пропустив, разом з померлою на день її смерті не проживав, до суду за продовженням строку для прийняття спадщини звертатись не буде та не заперечує проти оформлення спадщини на ім'я інших спадкоємців (а.с.41).

Крім того, 12.06.2018 року до Березанської міської державної нотаріальної контори звернулась також ОСОБА_1 із заявою, зареєстрованою за № 206 про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3, так як проживала з померлою в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1, однією сім'єю до дня її смерті, та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме вказану вище квартиру (а.с.42).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2018 року за вих. № 357/02-31 державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н. В. заявниці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, так як ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала документи, які б свідчили про те, що вона проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.9).

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до роз'яснень, що містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1233, ч. 1 ст. 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач має право охопити права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

При цьому, згідно положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Так, у відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як визначено ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України проте, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Конституційний Суд України у п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 вказує, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою визнання їх членами сім'ї крім факту спільного проживання є ведення із суб'єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальним правилом, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, керуючись ч. 1 ст. 1269 ЦК України, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Право на відмову від прийняття спадщини встановлене статтею 1273 ЦК України, частина 1 якої визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За вказаних обставин, твердження заявниці щодо пропуску її чоловіком - ОСОБА_2 строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є безпідставними, не відповідають дійсності та спростовуються її поясненнями, наведеними в поданій до суду заяві та наданими в судовому засіданні, а також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, з яких вбачається факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3, в тому числі, і на час відкриття спадщини.

Крім того, заява № 205, подана 12.06.2018 року ОСОБА_2 до Березанської міської державної нотаріальної контори, не є належним доказом реалізації останнім передбаченого ст. 1273 ЦК України права на відмову від прийняття спадщини, так як була подана після закінчення шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, та за своїм змістом не містить волевиявлення спадкоємця саме щодо відмови у прийнятті спадщини.

Вказане в сукупності дає підстави для висновку про прийняття ОСОБА_2 спадщини у встановленому ч. 3 ст. 1263 ЦК України порядку незалежно від його волі з часу її відкриття.

Враховуючи встановлені судом обставини, юридичний факт, який просить встановити заявник в порядку окремого провадження, а саме факт проживання зі спадкодавцем на момент її смерті, не тягне для заявника юридичних наслідків у вигляді прийняття спадщини, передбачених ст. 1268 ЦК України, так як в даному випадку остання не набула відповідного права на спадкування в порядку ст.ст. 1223, 1264 ЦК України.

Окрім того, суд зауважує, що будь-яких доказів проживання заявниці разом зі спадкодавцем саме однією сім'єю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено.

Аналізуючи в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається заявник, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відтак, заява є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 1216-1217, 1220-1223, 1233-1235, 1258, 1264, 1268-1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 315, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Березанська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик