КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3092/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 2-н-334/08

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», подану представником Гречкосій Аллою Володимирівною, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року, постановлену у складі судді Шаховніної М.О.,

у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лемберської Ольги Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_4,

встановив:

У жовтні 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Лемберської О.І., зацікавлена особа - ОСОБА_4

Вимоги скарги обґрунтовують тим, що 11.06.2008 року Подільським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ за заявою АТ «Родовід банк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 01.08.2008 року. 12.04.2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу.

20.09.2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві, оскільки відсутнє майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Посилаючись на те, що у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не здійснено усіх дій, передбачених зазначеним законом, для примусового виконання судового рішення, ПАТ «Родовід банк» просив визнати незаконними дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а постанову від 20.09.2016 року про повернення виконавчого документу скасувати.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ «Родовід Банк» - ГречкосійА.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та поставити нову, якою задовольнити скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказувала, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавець проігнорував вимоги Глави 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу 4 Інструкції «З організації примусового виконання рішень». Ним, зокрема, не було вжито належних заходів по розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до відповідного відділу РАЦС щодо надання інформації про перебування боржника у шлюбі, МРЕВ ДАІ УМВС України Київської області та до Інспекції державного технічного нагляду у Київській області про наявність у боржника чи його дружини автомототранспортних засобів, тракторів, дорожньо-будівельної та сільськогосподарської техніки, до ДПС щодо підтвердження інформації про реєстрацію боржника приватним підприємцем, до Головного управління статистики відповідної області про надання інформації щодо реєстрації боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, до Відділу виконавчої дирекції ФСС НВП ПЗ про надання інформації щодо отримання страхових виплат, до ПАТ Національний депозитарій України щодо наявності цінних паперів, депозитарної діяльності тощо, до Державної комісії цінних паперів та фондового ринку, до відповідного підрозділу міграційної служби України з приводу надання відомостей про місце реєстрації боржника, до Державної нотаріальної контори для отримання Витягу з Спадкового реєстру щодо отримання боржником спадку або внесення її у реєстр як спадкоємця, до відповідного Відділу архітектури щодо виявлення майна боржника (павільйонів, кіосків), до відповідного управління (відділу) житлового господарства (сільської ради) про надання довідки Форми №3 (про зареєстрованих та мешкаючих осіб), безпосередньо до самого боржника про наявність майна чи коштів, що належить йому, та яке знаходиться у інших осіб (дебіторська заборгованість), до Територіального центру зайнятості щодо перебування боржника на обліку, до Державної авіаційної служби України про наявність зареєстрованих за боржником цивільних повітряних суден.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року Подільським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Родовід банк» 11063 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором ( а.с. 44). Зазначений судовий наказ набрав законної сили 01 серпня 2008 року.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року було задоволено заяву ПАТ «Родовід банк» та видано дублікат судового наказу № 2-н-334/08 ( а.с. 45-47).

12 квітня 2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу ( а.с. 50).

20 вересня 2016 року державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Лемберською О.І. винесено постанову про повернення зазначеного виконавчого документу стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними ( а.с. 70).

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ПАТ «Родовід банк» посилався на те, що за період з моменту відкриття провадження державним виконавцем не вчинено жодної дії з примусового виконання рішення суду, державним виконавцем не виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому вони змушені звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем при виконанні судового наказу № 2-Н-334 від 11.06.2008 року вчинялося ряд дій відповідно до законодавства з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно відповідей на запити, рухомого та нерухомого майна за боржником не розшукано, інформація про джерела доходів боржника відсутні, що унеможливлює здійснити відрахування із доходу останнього, а тому його висновок про повернення виконавчого листа стягувачеві не суперечить закону. Будь-яких доказів на спростування такого висновку державного виконавця суду не надано. Доводи заявника в обґрунтування скарги не підкріплені жодним доказом, або посиланням на такі докази.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають обставинам справи.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судівта інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 32 даного Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження (а.с. 40-71), після його відкриття державним виконавцем вчинявся ряд дій щодо його виконання та виявлення майна належного боржнику. Так, 12 квітня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження ( а.с. 52). Відомості про обтяження рухомого майна внесено в Державний реєстр обтяжень рухомого майна та зареєстровано за № 15954981.

Також з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 12 квітня 2016 року державним виконавцем були здійснені запити до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи. Згідно відповіді від 12.04.2016 року за № інформація щодо ОСОБА_4 - відсутня ( а.с. 63)

На запит до Пенсійного фонду України про осіб- боржників, які отримують пенсії, також 12.04.2016 року було надано відповідь за № про відсутність інформації щодо ОСОБА_4.( а.с. 65)

12.04.2016 року державним виконавцем було виконано запит до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками- юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями. 09.06.2016 року надійшла відповідь за № про те, що платник податку з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває ( а.с. 64).

13.04.2016 року надійшла відповідь від Державної податкової служби України за № про те, що інформація стосовно боржника - фізичної особи ОСОБА_4 щодо сум доходу, нарахованого ( сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня ( а.с. 66).

Отже, згідно з відповіддю Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, відкритих розрахункових рахунків за боржником не зареєстровано, боржник не перебуває у трудових відносинах з жодним підприємством, та таким, що перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію, не значиться ( а.с. 64-66).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за боржником нерухомого майна не зареєстровано ( а.с. 58-62).

Відповідно до листа від 28 липня 2016 року Територіального сервісного центру в Київській області МВС України, станом на 28 липня 2016 року транспортних засобів за боржником не виявлено ( а.с. 56).

Виходом державного виконавця за адресою місця проживання боржника - Київська область, смт. Гостомель, вул. Радгоспна, 31, майно, на яке може бути звернуте стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено, про що складено акт державного виконавця від 13 червня 2016 року (а.с.53)

Отже, з метою виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, встановлення джерел його доходу, перевірки інформації про наявність відкритих рахунків боржника в установах банку та зареєстрованих транспортних засобів, державним виконавцем було направлено ряд запитів до відповідних державних установ, а також Територіального сервісного центру МВС в Київській області.

Однак, будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, у боржника відсутнє.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Законузаходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що державним виконавцем при виконанні судового наказу № 2-Н-334 від 11.06.2008 року, вчинялося ряд дій з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», однак заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державний виконавець не направив усі передбачені законом запити з метою виявлення майна боржника або його дружини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з вищевказаних матеріалів справи встановлено, що державний виконавець здійснював заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження» та у межах цього закону.

Посилання апелянта на нездійснення державним виконавцем запитів до органів РАЦС, Інспекції державного технічного нагляду у Київській області, Головного управління статистики, ПАТ Національний депозитарій України та інших установ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у даній скарзі ПАТ «Родовід Банк», з якою стягувач звернувся до суду, він посилався лише на те, що державний виконавець не звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи.

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2016 року, будинок № 31 по вул. Радгоспна в смт. Гостомель, в якому зареєстроване місце проживання ОСОБА_4, за боржником на праві власності не зареєстрований.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Подільського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», подану представником Гречкосій АллоюВолодимирівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.