АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 643/966/17

провадження № 22-ц/790/3674/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування спільною сумісною власністю та стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова, постановлене 16 листопада 2017 року, під головуванням судді Ференчук О.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками квартири № 11 зазначеного будинку. Відповідачі по справі самовільно встановили метелеву перегородку з дверним блоком, внаслідок чого унеможливили її користування коридором загального користування та завдали перешкоди кв користуванні власною квартирою. Крім того, як зазначає позивач відповідачі встановили камеру відеоспостереження, що порушує її немайнові права, недоторканість особистого життя. Дана перегородка була зведена самовільно, а тому підлягає знесенню. Відповідачі добровільно не демонтують встановлену перегородку, а тому позивач змушена звернутись до суду з позовом про усунення першкод в користуванні спільної сумісної власності, а саме - зобов'язати відповідачів демонтувати самовільно встановлену перегородку з дверима, демонтувати камеру відеоспостереження. Крім того, просила стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування спільним майном - тамбуром на на другому поверсі девяти поверхового будинку № 22-А, що по вул. Валентинівська (раніше Блюхера) в м. Харкові. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлену металеву перегородку з дверима у загальному коридорі, що розташований на другому поверсі девяти поверхового будинку № 22-А, що по вул. Валентинівська (раніше Блюхера) в м. Харкові. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3 демонтувати камеру відеоспостереження, що вмовтована на металеву перегородку у загальному коридорі на другому поверсі девяти поверхового будинку № 22-А, що по вул. Валентинівська (раніше Блюхера) в м. Харкові. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що 05.10.2015 року апелянтом було погоджено встановлення металевої перегородки перед квартирами 10, 11 буд. № 22-А по вул. Валентинівській в м. Харкові з 80% членами кооперативу, підписи мешканців будинку затверджено головою ОЖК «Брест» 28.03.2018 року протоколом засідання ЖК «Брест-10» затверджено факт встановлення металевої перегородки, яка відмежовує ? частку загального коридору на дві квартири № 10, 11 відповідно до письмового дозволу більшості членів кооперативу ЖК «Брест-10». Вказує, що ст. 15 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Також зазначає, що за погодженням з мешканцями будинку та членами кооперативу було встановлено металеву перегородку та металеві двері, що не є у відповідності до Правил користування будинками та прибудинковими територіями переобладнанням або переплануванням. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що позивачем не доведено факт порушення її прав. Звертає увагу суду на те, що суттєвим порушенням норм процесуального права слід вважати незалученням до участі у розгляді вказаної справи в якості третіх осіб ЖК «Брест-10», ОЖК «Брест» , а також власника квартири № 10 ОСОБА_4 Звертає увагу суду на те, що відеокамера розташована на другому поверсі буд 22-А по вул. Валентинівській та направлена на територію, прилеглу до квартири відповідачів. Камера відео нагляду взагалі не зачіпає інтереси позивача, оскільки ані двері квартири позивача, ані вхід до квартири позивача не знімає. Необхідність встановлення відеокамери обґрунтовується неприязними стосунками, які склались між позивачем та відповідачами, що підтверджується листом ОЖК «Брест».

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2. Зазначена квартира розташована у житловому будинку, який знаходиться в повному господарському веденні та обслуговуванні Житлового кооперативу «Брест -10».

Згдіно акту комісії ЖК «Брест-10» від 20.11.2015 року, складеного за участю голови та членів правління, у першому підїзді в тамбурі, де розміщені квартири № 10, 11, 12, встановлено перегородку з дверима на відстані 0,46 м від квартири № 12 без дозволу мешканців зазначеної квартири, та встановлено на перегородці відеонагляд, в тому числі і за дверима квартири № 12.

Відповідно до інформації, наданої Адміністрацією Московського району Харківської міської ради, 09.11.2015 р. ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за встановлення металевих дверей в місці загального користування за ст. 150 КУпАП.

Відповідно до частин першої та другої статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпорядженням квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що перегородка з дверима, про знесення якої просить позивач облаштована у позаквартирному коридорі багатоквартирного будинку, який в силу Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" є місцем загального користування , а отже є спільним майном багатоквартирного будинку.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 5 зазначного Закону, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Водночас, згідно статті 179 ЖК Української РСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 1.4.1 Правил користування будинками та прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Колегія суддів вважає доведеним, що відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства, самочинно влаштував перегородку на площі приміщень спільного користування без належної згоди на здійснення будівництва; таке перепланування порушує права та інтереси позивача, який не може належним чином та у повному обсязі користуватись приміщенням спільного користування.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову відповідає положенням ст. ст. 13, 319, 382 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, про те що 28 березня 2018 року протоколом засідання правління ЖК «Брест-10» затверджено факт встановлення металевої перегородки, яка відмежовує ? частку загального коридору на дві квартири № 10, 11 відповідно до письмового дозволу більшості членів кооперативу «Брест-10» - не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказане рішення правління відбулося після ухвалення рішення судом першої інстанції, не спростовує висновків суду про порушення прав позивача.

Відповідач вказує на порушення прав інших осіб, які не були залучені до участі у справі, між тим, такі особи, у разі порушення іх прав не позбавлені можливості самостійно оскаржити рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Оскільки камера відеоспостереження встановлена на перегородці, яка підлягає знесенню, тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для її демонтажу.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_5