Справа № 496/2720/17
Провадження № 2/496/22/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участі:

секретаря Дигуляр А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину будинку з надвірними спорудами та частину земельної ділянки -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась позивач з вказаним позовом, який згодом було уточнено, який обгрунтовує тим, що 03.11.1988 року вона оформила спадщину на малолітнього сина після смерті його батька. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом він отримав право власності на будинок з надвірними спорудами. В данному будинку позивач проживала з сином і проживає по цей час з 1990 року. Але зараз він звернувся до суду з позовом до неї про усунення перешкод в користуванні своїм будинком та про виселення з будинку. При цьому не вважає її членом своєї родини. За період з 1990 року до 2007 року позивач за свої кошти добудувала приміщення та зробила капітальний ремонт старого будинку, поміняла електричну проводку, опалення, двері, вікна, завела в будинок воду, відбудувала огорожу, подвір'я. В 2013 році за допомогою підприємства завела в будинок газ за свої кошти. Оплачувала всі податки, комунальні розходи. Таким чином, будинок збільшено в два рази, вартість також збільшилась. Син не приймав ніякої участі у будівництві, ремонті будинку, так як був маленький, учився в школі, потім в інституті, ніде не працював. З огляду на викладене просить задовольнити позом.

Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач у судовому засіданні підтримала свого представника.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в позову у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні погодився з представником.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.1998 року, спадкоємцем майна, яке складається з ? частини житлового будинку, загальною площею 29,4 кв.м. з надвірними спорудами: сарай, льох, душ, гараж, сарай для скотини, що знаходиться в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області по вулиці Павлова, 39-а є ОСОБА_3. (а.с. 8).

Згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 299522, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2375, яка розміщується в с. Нерубайське по вул. Павлова, 39-а. (а.с. 14).

Згідно довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 31.07.2017 року № 0317, згідно погосподарського обліку в селі Нерубайське по вул. Павлова, 39-А, житловий будинок належить ОСОБА_3, в якому зареєстровані і проживають: ОСОБА_3, 27.06.1989 року неародження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 син, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 мати. (а.с. 19).

Згідно до технічного паспорту на житловий будинок в с. Нерубайське по вул. Павлова, 39-а від 10.11.2017 року, побудований в 1981 році та його площа складає 188,7 кв.м. А (складається з приміщень 1-1 житлова кімната площею 13,5 кв.в., 1-2 житлова кімната площею 17,3 кв.м., 1-3 кухня площею 8,1 кв.м., 1-4 котельна площею 6,9 кв.м., 1-5 кухня площею 13,3 кв.м., 1-6 коридор площею 6,8 кв.м., 1-7 санвузол площею 6,4 кв.м.), В льох, площею 9,0 кв.м. побудований в 1981 році, Г сарай, площею 7,0 кв.м. побудований в 1981 році, Д літня душева, площею 2,6 кв.м. побудована в 1981 році, Е вбиральня площею 2,6 кв.м. побудована в 1981 році, Ж гараж площею 22,3 кв.м., побудований в 1991 році, З гараж площею 22,4 кв.м. побудований в 2015 році, К навіс площею 33,4 кв.м. побудований в 2015 році, Л сарай площею 23,8 кв.м. побудований в 2012 році, М сарай площею 17,6 кв.м. побудований в 2011 році, Н навіс площею 5,4 кв.м. побудований в 2011 році, № 1-3 огорожа, І цистерна. Споруди під літерами З, Л, М самочинно збудовані. (а.с. 67-69).

Згідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторонами не заперечувалось та підтверджено поясненнями свідків і вказаною довідкою сільської ради, що сторони проживають разом та мають спільний побут, тому відповідно до положень СК України є сімєю.

Згідно до ст. 17 ЗУ «Про власність», який діяв з 07.02.1991 року по 20.06.2007 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 СК України, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Позивач посилається на те, що за період з 1990 року до 2007 року за свої кошти добудувала приміщення: котельну 1-4 площею 6,90 кв.м.; 1-5 кухню площею 13,30 кв.м.; коридор 1-6 площею 6,80 кв.м.; санвузол 1-7 площею 6,4 кв.м. Зробила капітальний ремонт старого будинку: приміщень 1-1, 1-2, 1-3. Поміняла електричну проводку, опалення, двері, вікна, завела в будинок воду, відбудувала огорожу, подвір'я. В 2013 році за допомогою підприємства завела в будинок газ за свої кошти. Оплачувала всі податки, комунальні розходи.

Вважає, що у звязку з зазначеним, спільною працею з сином та за спільні кошти набула право власності на половину будинку в якому проживає.

Обставини, на які посилається як на підставу набуття такого права, обґрунтовує наступними доказами.

Актом, без зазначення дати, в якому сусіди позивача підтвердили ті обставини, що після смерті чоловіка позивача, який є батьком ОСОБА_3, вона сама виховувала і ростила свого сина. ОСОБА_7 з 1995 року займалась домогосподарством: тримання корів, курей, качок та інших, обробляла землю (0,025 га). За цей період вона сама, без допомоги зі сторони відбудовує будинок, огорожу, подвіря. В будинку міняє проводку електрику, опалення, вікна, двері. В 2013 році з допомогою підприємства на якому працює, проводить газ в будинок. На даний час не завершений ремонт на кухні, ванної і котельної, які вона сама добудувала. Від старого будинку який був залишились тільки старі стіни і дах на будинку. (а.с. 9-10).

Суд не може визнати вказаний доказ належним, так як вказані особи не допитувались у судовому засіданні та не попереджались про відповідальність встановлену законом за надання завідомо неправдивих відомостей в якості свідків, також незрозумілі джерела обізнаності осіб щодо цих обставин.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 надали пояснення щодо відносин сторін у сімї стосовно розподілу домашніх обовязків, отримання доходів на життя, конфліктних ситуацій в їх житті та часткового ремонту будинку.

Зазначені свідчення не є підставою вважати, що позивач за свої кошти добудувала приміщення, які зазначає в позові.

Крім того, як на підставу своїх вимог не було надано жодного доказу, що позивач щось будувала та відповідно купувала будівельні матеріали, міняла проводку та електрику, опалення, вікна, двері, проводила газ в будинок, оплачувала комунальні послуги. Немає жодної квитанції, чеку, накладної по вказаним обставинам.

Суду надано лише копію першої сторінки розрахункової книжки № 44162 ТОВ «Інфоксводоканал» на ОСОБА_1, що ніяк не підтверджує сплату нею комунальних послуг та копії квитанцій № 31 від 24.09.2014 року, згідно яких ОСОБА_3 сплачував платіж ТОВ «Інфоксводоканал» на суму 209,40 грн. (а.с. 20-21).

Трудова книжка БТ-І № 4772941 та довідка ВКФ «Агромарін» ніяким чином не доводять те, що позивач щось будувала чи набувала, а лише констатують факт працевлаштованості за певний період та не підтверджують обставин, на які посилається сторона позивача. (а.с. 15-18, 22).

Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Підсумовуючи вищевикладене, суду не надано доказів, що житловий будинок був побудований чи його частина була побудована саме позивачем чи спільно з позивачем за кошти позивача чи за спільні кошти сторін.

Крім того, судом вже встановлено, що будинок побудований в 1981 році та добудов і реконструкцій у ньому не проводилося, що зазначено в технічному паспорті станом на 04.07.2007 р. та станом на 10.11.2017 р. Розбіжностей в площі будинку та окремих кімнатах в обох паспортах немає.

Суду не надано доказів, що з моменту прийняття спадщини, саме позивачем чи сторонами спільно проводились добудови чи інші роботи з будинком.

Також, навіть при наявності будівельних та ремонтних робіт зі сторони позивача, це не є підставою для задоволення позову, так як будинок відповідачем був отриманий в порядку спадкування, а реконструкція чи інші ремонтні роботи в будинку позивачем не є ознакою придбання вказаного майна спільною працею чи коштами.

Суд не прийняв до уваги висновки будівельно технічної експертизи, оскільки вони не змінюють того факту, що будинок отримано відповідачем в порядку спадкування, він є власником, а зазначені поліпшення будинку, господарських будівель та будівництво нових споруд відбувалось без згоди власника, навіть в період коли він досяг повноліття.

Підсумовуючі розгляд справи, суд вважає що правовий режим спірного майна не підпадає під поняття «спільної сумісної власності набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї» визначені в ст. 368 ЦК України. На думку суду позивач обрав не вірний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 368 ЦК України, ст. 175 СК України, ст.ст. 81, 263, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_3 (НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) про визнання права власності на ? частину будинку з надвірними спорудами та частину земельної ділянки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.

30 серпня 2018 року