Справа № 545/3916/14-ц
Провадження № 2/545/1432/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Кузуб Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ ПриватБанк 26 вересня 2014 року звернувся до Погтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 21 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № PLKPG 108073855, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 29600 доларів США з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2037 року.

Вказував, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, станом на 05 вересня 2014 року має заборгованість в розмірі 95278,92 доларів США , що за курсом НБУ - 12, 82 грн. за один долар США, складає 1 221 685, 37 грн., яку прохав стягнути.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві підстави та обставини.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково . Зазначив , що позивачем не надані належні та допустимі докази в підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів , зміни кредитної ставки. В той же час не заперечував факт існування заборгованості за кредитним договором, але вважає її розмір завищеним . Також не заперечував проти наданого представником позивача механізму розрахунку заборгованості за кредитним договором . Вказав , що повернення всієї суми заборгованості за договором повинно було відбутися 30 січня 2009 року, оскільки банк пред"явив позов до відповідача про дострокове стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк не надав доказів в підтвердження будь-яких повноважень іншої особи ОСОБА_4 на здійснення платежів по погашенню заборгованості за кредитом. Про даний факт відповідачеві стало відомо в ході розгляду справи в суді , відповідач ніколи не уповноважував ОСОБА_4 сплачувати за нього заборгованість та йому взагалі не відомо хто є ця особа . Вважає , що позивачем пропущений строк позовної давності . З зазначених підстав прохав відмовити в задоволенні позову .

Суд, заслухавши пояснення представника позивача , представника відповідача , дослідивши матеріали справи , приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № PLKPG 108073855, за умовами якого банк зобов"язався надати позичальнику на строк до 21 серпня 2037 року грошові кошти в розмірі 40561 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості в порядку встановленому договором. Відповідно до умов договору відповідач повинен надати банку гошові кошти ( щомісячний платіж ) для погашення заборгованості, шо складається з заборгованості за кредитом, відсотками , комісією , а також інші витрати згідно кредитного договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Як встановлено судом, позивачем зобов'язання перед відповідачем по кредитному договору виконано, але відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав і тому виникла заборгованість за кредитним договором.

У зв"язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору , укладеного сторонами 21 серпня 2007 року , 30 січня 2009 року позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки ( цивільна справа № 2- 670 /2009) .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2009 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 лютого 2010 року , в задоволенні позовних вимог ЗАТ « ПриватБанк » до ОСОБА_1, ОСОБА_5 , третя особа - орган опіки та піклування Полтавської РДА про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Цим рішенням встановлено, що станом на 22 січня 2009 року поточна заборгованість за кредитним договором PLKPG 108073855 від 21 серпня 2007 року складає 30754,71 доларів США. По даній цивільній справі , яка розглядається судом , були постановлені 14 липня 2016 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області та 14 вересня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області , якими стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором .

Постановою Верховного суду від 05 вересня 2018 року зазначені рішення Полтавського районного суду від 14 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 вересня 2016 року скасовано , а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд в постанові від 05 вересня 2018 року вказав , що в рішенні Полтавського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2009 року за позовом ЗАТ « ПриватБанк » до ОСОБА_1, ОСОБА_5 , третя особа- орган опіки та піклування Полтавської РДА про звернення стягнення на предмет іпотеки , вказана заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Пред`явивши у 2009 році до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Враховуючи, що в задоволенні вказаного позову судом відмовлено, банк має право в межах позовної давності на пред`явлення до боржника вимоги про стягнення заборгованості за основним зобо`язанням ( тілом кредиту ) та процентів і неустойки згідно з кредитним договором, нарахованих на час звернення до суду 30 січня 2009 року з позовом про дострокове виконання договору . Так, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором та пояснено в судовому засідання представником позивача з долученням письмового розрахунку заборгованості ( а.с. 202 , т.2) та не заперечувалось представником відповідача , заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2007 року станом на 30 січня 2009 року ( день звернення до суду позивача з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки - цивільна справа № 2- 670/2009 ) становить 30858,16 доларів США та складається з : - основного боргу ( поточна + просрочена заборгованість тіла

кредиту ) в сумі 29474,24 дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 802 150,28 грн. ( за курсом НБУ - 27,2153 грн. за один дол. США ), - заборгованості за відсотками в сумі 1264,56 грн дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 34415,38 грн., - заборгованість за пенею в сумі 38,67 дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 1052,42 грн., - заборгованість по комісії в сумі 80,69 дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 2196 грн.

Крім того, встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2007 року станом на 22 січня 2009 року( час здійснення позивачем розрахунку по цивільній справі № 2-670/2009 ) становить 30 754 , 71 доларів США та складається з : - основного боргу ( поточна + просрочена заборгованість тіла кредиту ) в сумі 29474,24 дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 802 150,28 грн. ( за курсом НБУ - 27,2153 грн. за один долар ), - заборгованості за відсотками в сумі 1172,48 грн дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 31909,39 грн., - заборгованість за пенею в сумі 27,30 дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 742,98 грн., - заборгованість по комісії в сумі 80,69 дол. США еквівалент станом на 05.12.2018 року 2196 грн.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Такий правовий висновок викладений у Постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Такий правовий висновок викладений у Постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц .

Згідно ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Таким чином , суд вважає , що пред"явивши 30 січня 2009 року до суду цивільний позов про звернення стягнення на предмет іпотеки,позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та використав право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту , що залишилася несплаченою , а також сплати процентів відповідно до ст.1048 ЦК України та пені за порушення умов договору , шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Відповідно позивач має право в межах позовної давності на пред`явлення до боржника ( відповідача ОСОБА_1 ) вимоги про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням ( тілом кредиту ) та процентів і неустойки згідно з кредитним договором, нарахованих на час звернення до суду 30 січня 2009 року за позовом про

дострокове виконання договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Дослідивши матеріали справи суд вважає , що позивач , який 26 вересня 2014 року звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором , по справі яка розглядається , пропустив строки позовної давності . До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

У правовиму висновку ВСУ від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 вказав , що за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов"язання вважається таким , що перериває перебіг позовної давності , лише за умови , коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою , яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону , на підставі установчих документів або довіреності. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобовязання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суд вважає , що посилання позивача , що ним не пропущений строк позовної давності , бо заборгованість сплачував не відповідач , а інша особа - ОСОБА_4 не свідчить про переривання строку позовної давності. Позивачем не було надано суду будь - яких доказів в підтвердження повноважень ОСОБА_4 на здійснення платежів по погашенню заборгованості за допомогою кредитної картки " Мгновенная " , належної останній ; позивач на вимогу суду відмовився надати докази в підтвердження зазначеного ( а.с. 212 , т.1 ).

Представник відповідача пояснив , що відповідач ніколи не уповноважував ОСОБА_4 сплачувати за нього заборгованість , йому взагалі не відомо хто ця особа та про вказаний факт стало відомо лише в ході розгляду справи в суді. Крім того , як вбачається з розрахунку заборгованості, виписки по руху коштів за договором від 21 серпня 2007 року , меморіальних ордерів ( а.с. 160 -183,191-193, 214-230 , 186-190 , т.1), заборгованість по кредиту в межах строку позовної давності ( останній платіж - 29 березня 2012 року ) , яка сплачена іншою особою ОСОБА_4 за допомогою її кредитної картки , йшла виключно на погашення пені , яка , крім того, безпідставно була нарахована банком після 30 січня 2009 року . Погашення тіла кредиту , відсотків , комісії в межах строку позовної давності фактично не здійснювалось .

Зазначене свідчить про переривання строку позовної давності лише щодо певної частини боргу - заборгованості по пені та відповідно не може бути підставою для переривання інших ( невизнаних) частин платежу , а саме , тіла кредиту , відсотків , комісії.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому суд, враховуючи наявність відповідного клопотання відповідача, приходить до висновку, що хоча ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором від 21.08.2007 року, але вимоги пред'явлені з пропуском строків позовної давності.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк ( юридична адреса : м. Київ, вул. Грушевського,1-д , код ЄДРПОУ 14360570, рах. № 3111, МФО № 305299 ) до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № PLKPG 108073855 від 21.08.2007 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_7