ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Київ

справа № 759/13686/17

провадження №22-ц/824/3575/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 9 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Сенька М.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 18 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений попередній договір купівлі - продажу частини житлового будинку, відповідно до якого позивач передав відповідачеві 495 500 грн. в якості авансу на виконання умов даного договору. У зв'язку з невиконанням умов попереднього договору ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за неналежне виконання зобов'язань за попереднім договором купівлі-продажу частини житлового будинку.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2012 року скасоване рішення Святошинського районного суду м.Києва від 7 грудня 2011 року та ухвалене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 495 500 грн. авансу за попереднім договором від 18 квітня 2008 року.

17 вересня 2012 року позивачем отримано виконавчий лист №2-5574/11, на підставі якого 19 квітня 2013 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 37660948. 28 грудня 2015 року постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто стягувачу. На підставі повторної заяви ОСОБА_2 від 23 серпня 2016 року, державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві 1 вересня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52070243. У липні 2017 року ОСОБА_3 виконав постанову та сплатив борг на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. Сума боргу у розмірі 497 320 грн. зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 7 серпня 2017 року.

ОСОБА_3 починаючи з 5 квітня 2012 року по 6 серпня 2017 року не виконував рішення суду про стягнення грошових коштів за зобов'язаннями перед ОСОБА_2, в зв'язку з чим, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України просив стягнути інфляційні втрати в розмірі 466 591,02 грн. та три відсотки річних у розмірі 44 635, 73 грн. за прострочення грошового зобов'язання, з врахуванням строку позовної давності у три роки, тобто за період з 7 серпня 2014 року по 6 серпня 2017 року.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 9 липня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 466 591 грн. 02 коп. інфляційних витрат та 44 635 грн. 73 коп. трьох відсотків річних, що нараховані на заборгованість за попереднім договором купівлі - продажу частини житлового будинку від 18 квітня 2008 року, і 5112, 28 грн. судових витрат, а всього стягнуто 516 339, 75 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 4 жовтня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 9 липня 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в його відсутність, яка була зумовлена поважними причинами пов'язаними з переатестацією МСЕК щодо підтвердження інвалідності учасника війни, не прийнявши до уваги його заяву про перенесення судового засідання, чим позбавив його можливості безпосередньо захистити свої права в суді.

Вважає, що ОСОБА_2, як кредитор, не вчинив дій щодо вчасного надання банківських реквізитів для перерахування коштів, а тому він, як боржник, не міг виконати свої зобов'язання внаслідок прострочення кредитора, у зв'язку з чим суд безпідставно не застосував положення ст. ст. 612, 613 ЦК України.

Вказує, що суд першої інстанції порушив Закону України «Про судовий збір», та незаконно стягнув з нього на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 112 грн. 28 коп.

До суду надійшов відзив від ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 495 500 грн. авансу за попереднім договором від 18 квітня 2008 року /а.с. 5-6/.

Рішення набуло законної сили в день його ухвалення та 1 вересня 2016 року звернуте до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 1 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52070243 за виконавчим листом № 2-5574/11, виданим 17 вересня 2012 року Святошинським районним судом м. Києва /а.с.8/.

26 липня 2017 року боржником виконано рішення суду, кошти за рішенням зараховані на депозитний рахунок ВДВС.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих в межах трирічного строку позовної давності за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо стягнення грошових коштів за неналежне виконання зобов'язань за попереднім договором купівлі-продажу частини житлового будинку, підтверджених рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Отже судове рішення, яке набрало законної сили, також є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є судові рішення про зміну правовідносин, заснованих на цивільно-правових договорах.

Грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Установивши, що ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобов'язання суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнув з ОСОБА_3 інфляційні втрати та 3% річних, в межах встановленої законом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови ОСОБА_2 прийняти належне виконання зобов'язання, а також не застосування судом першої інстанції положень ст. 612 та ст. 613 ЦК України є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач відмовився від прийняття виконання зобов'язання, що виникло на підставі рішення суду, - і навпаки скористався своїм правом на примусове виконання рішення шляхом повторної подачі виконавчого листа до державної виконавчої служби.

Відсутність в матеріалах виконавчого провадження банківських реквізитів для перерахування коштів не дає підстав уважати, що позивач відмовився від прийняття виконання зобов'язання.

Таким чином, посилання ОСОБА_3 на те, що невиконання грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора є необґрунтованим, оскільки останнім не надано суду належних та допустимих доказів, а судом не встановлено, що невиконання грошового зобов'язання мало місце через прострочення кредитора.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи без участі відповідача, який не з'явився в судове засідання, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не впливають на правильність висновків суду про задоволення позовних вимог.

Оскільки судом позов задоволено, позивач поніс витрати на сплату судового збору, тому суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув суму судового збору з відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 9 липня 2018 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 21 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус