Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1284/18
№ 2/733/513/18
Рішення

Іменем України

"21" грудня 2018 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі :

головуючого судді Карапиш Т.В.

при секретарі Донченко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Представник органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач являється батьком малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла. На даний час дитина проживає в тітки ОСОБА_4, 1979 року народження в АДРЕСА_2. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_1, але з 2006 року за місцем реєстрації не проживає. Згідно довідки Івангородського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області від 21 травня 2018 року ОСОБА_1 протягом останніх трьох років на території с. Івангород не проживає. Оскільки відповідач не належним чином виконує свої батьківські обов'язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не займається її належним вихованням, матеріально не забезпечує, тому підлягає позбавленню батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2

Представник органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити, так як відповідач не піклується про малолітню доньку, не забезпечує їй нормальне існування, а тому позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, але в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків.

Судом встановлено, що відповідач по справі являється батьком малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Мати дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). На даний час дитина ОСОБА_2 проживає в родині тітки ОСОБА_4, 1979 року народження в АДРЕСА_2, що підтверджується повідомленням служби у справах дітей Ічнянської РДА від 20 грудня 2018 року (а.с.30).

Згідно висновку Ічнянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 17 вересня 2018 року № 01-46/2390 ОСОБА_1 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Норми ст. 150 СК України вказують на те, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частини 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" вказують, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частина 4 ст. 155 СК України вказує, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 за № 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Положенням пункту 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення осіб батьківських прав або відібрання дітей від батьків, судам необхідно з'ясовувати конкретні обставини ухилення батьків від виконання своїх обов'язків та якими доказами вони підтверджуються.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує продуктами харчування, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. ОСОБА_1 не проживає разом з донькою, не займається належним вихованням дитини, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу.

Наведене підтверджує факт ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої ОСОБА_2

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4,19,76,81,141,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 141,150,164, 170 Сімейного кодексу України, Конституцією України, ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року за № 3 суд, -

ВИРІШИВ:

Позов органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого в АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1, батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш