Справа №: 2-1259/2010 Провадження № 4-с/486/7/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на дію та рішення посадової особи органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Кредитна спілка «ЮЖ-КРЕДИТ»,

за участю особи, що звернулась зі скаргою ОСОБА_1, державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Куницької Т.О.,

без участі представника Кредитної спілки «ЮЖ-КРЕДИТ»

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність та рішення посадової особи органу державної виконавчої служби.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 20 січня 2011 року №2-1259 про стягнення з нього на користь Кредитної спілки «ЮЖ-КРЕДИТ»боргу у розмірі 37 934,34 грн. Постановою державного виконавця від 26.09.2013 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Проте в серпні 2018 року він дізнався, що 28.02.2013 року державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було винесено постанову, якою накладено арешт на належний йому автомобіль Mazda 626 2.0 державний номер НОМЕР_2 та заборонено його відчуження. Оскільки на даний час його борг перед Кредитною спілкою «ЮЖ-КРЕДИТ» повністю погашено він звернувся до відділу ДВС з заявою про зняття арешту з майна, проте 20 серпня 2018 року отримав повідомлення, що підстави для зняття арешту передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, а тому йому рекомендовано за захистом своїх прав звернутись до суду. У зв'язку з цим просить визнати протиправними дії та рішення начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про відмову у знятті арешту з майна та зняти арешт з належного йому майна накладеного постановою державного виконавця від 28 лютого 2013 року у виконавчому провадженні № 36312082.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою скаргу та зауважив суду, що арештований державним виконавцем автомобіль близько 4 років тому він віддав третій особі з довіреністю на право розпорядження автомобілю, так званою генеральною довіреністю. Лише 20 серпня 2018 року він дізнався, що 28 лютого 2013 року державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було винесено постанову, якою накладено арешт на належний йому автомобіль Mazda 626 2.0 державний номер НОМЕР_2 та заборонено його відчуження. Оскільки борг перед стягувачем ним повністю погашено, вважає, що державним виконавцем безпідставно відмовлено йому в знятті арешту з належного йому автомобіля. Просив суд скаргу задовольнити.

В судовому засіданні представник ВДВС Куницька Т.О. пояснила, що виконавче провадження №36312082 за виконавчим листом від 20 січня 2011 року №2-1259 перебувало на виконанні в Южноукраїнському МВДВС ГТУЮ у Миколаївській області і вже знищено зі спливом строку зберігання. 28.02.2013 року державним виконавцем Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було винесено постанову, якою накладено арешт на належний боржнику автомобіль Mazda 626 2.0 державний номер НОМЕР_2 та заборонено його відчуження. 26 вересня 2013 року було повернуто без виконання стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, відсутністю у боржника майна. Дійсно є заява стягувача про закінчення виконавчого провадження, однак вказана заява не є підставою для зняття арешту з вказаного автомобіля. Тому вважає, що начальником Южноукраїнського міського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області правомірно відмовлено у знятті арешту з майна.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та представника ВДВС, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 25.11.2010 року у справі за позовом Кредитної спілки «Юж-Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Договорами кредиту та поруки, було ухвалено рішення, за яким з відповідача ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «ЮЖ-КРЕДИТ» стягнуто заборгованість за Договором споживчої кредитної лінії та судові витрати в сумі 38 433.58 грн. /а.с. 30/.

В подальшому, на виконання вказаного рішення суду, був виданий виконавчий лист, який отриманий позивачем на підставі заяви від 22 грудня 2010 року /а.с. 31, 37/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майновід 26 липня 2018 року /а.с. 38-39/, на підставі виконавчого листа № 2-1259 від 20 січня 2011 року державним виконавцем 05 лютого 2012 року було відкрито виконавче провадження в ході якого було встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на автомобіль Mazda 626 2.0, синього кольору, 1987 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

28 лютого 2013 року було прийнято рішення про звернення стягнення на майно, вищевказаний автомобіль постановою від 28 лютого 2018 року було оголошено в розшук, на автомобіль був накладений арешт.

Оскільки заходи щодо розшуку арештованого майна виявились безрезультатними, виконавчий документ 26 вересня 2013 року був повернутий стягувачу, в зв'язку з відсутністю у боржника майна /а.с. 38-39/.

Право власності ОСОБА_1 на спірний автомобіль підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 10 лютого 2004 року /а.с. 42/.

У зв'язку з повним погашенням боргу відповідачем ОСОБА_1 голова правління Кредитної спілки «ЮЖ-КРЕДИТ» 30.07.2018 року звернулась до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про закінчення провадження у справі № 2-1259/2010 /а.с. 40/.

10 серпня 2018 року Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для зняття арешту з належного йому майна передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з чим він може звернутись до суду /а.с. 41/.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

З 05 жовтня 2016 року Закон України «Про виконавче провадження» діє в редакції Закону "Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до п.7 зазначеного Закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Виходячи з наведеного, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми щодо оскарження рішень, дій, або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби передбачені ч. 3 ст.6, ч. 1 ст. 12, ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Оскільки ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, містить вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження і не передбачає можливість закінчення виконавчого провадження в разі повернення виконавчого документу стягувачеві, таке закінчення виконавчого провадження може бути обумовлене винятково поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, або його поверненням до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Таким чином, державним виконавцем правомірно не був скасований арешт під час повернення виконавчого листа.

За умови застосування Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, якщо розуміти скасування арешту як окрему виконавчу дію, вищевказані норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21 квітня 1999 року дублюються в Законі України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є тотожним закінченню виконавчого провадження, отже й правила частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» на такі випадки не поширюються. Тому державний виконавець не зобов'язаний був знімати арешт з майна боржника, повертаючи стягувачу виконавчий лист у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, оскільки виконавче провадження не закінчено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доказів неправомірності дій начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській областів судовому засіданні не вбачається, його дії відповідали вимогам чинного законодавства, а тому скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 353, 354, 355, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні скарги заінтересовані особи: Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Кредитна спілка «ЮЖ-КРЕДИТ», на дію та рішення посадової особи органу державної виконавчої служби, та визнання протиправними дії та рішення начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Макухи Я.С., оформленого листом №1308/2018 від 10.08.2018 р. про відмову в знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1.

Повний текст ухвали буде складено протягом пяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського міського суду Г. А. Далматова

_____________________________________________

Повний текст ухвали складено 07 вересня 2018 року