Справа № 372/505/18 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3789/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 26 04.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Сержанюка А.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною ОСОБА_4 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним правочином, визнання недійсними додаткових угод та договору іпотеки, застосування наслідків реституції, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила в рахунок задоволення вимог за договором позики від 25 червня 2015 року в редакції Додаткової угоди № 2 від 24 червня 2016 року до договору позики та іпотечного договору на суму 434 490 доларів США, що складається з неповернутої частини позичених коштів у розмірі 76 950 доларів США, трьох процентів річних у розмірі 2 656 доларів США, процентів за користування позикою в розмірі 35 542 доларів США, неустойки за прострочення зобов'язання в розмірі 319 342 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 та розташований на ній житловий будинок АДРЕСА_1 за процедурою згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом їх продажу ОСОБА_4 від власного імені будь-якій третій особі-покупцю за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче за встановлену сторонами в п. 2 Іпотечного договору в розмірі 4 200 000 грн.; зобов'язати відповідача звільнити житловий будинок за вказаною адресою, вивезти звідти всі її речі, рослини, домашніх тварин тощо, звільнивши одночасно земельну ділянку та виселивши звідти всіх осіб, які проживають там, а також користуються земельною ділянкою за цією ж адресою з їхнього дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди) і вивезти звідти всі належні їм речі, рослини, домашніх тварин тощо.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила: встановити удаваність договору позики від 25 червня 2015 року, визнати, що відносини сторін мали регулюватися вимогами для договорів купівлі-продажу нерухомого майна, та визнати договір позики від 25 червня 2015 року недійсним як такий, що укладено ОСОБА_5 внаслідок помилки; визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 25 грудня 2015 року та додаткову угоду № 2 від 24 червня 2016 року у зв'язку з їх безгрошовістю та фіктивністю; визнати недійсними іпотечний договір від 25 червня 2015 року, як такий, що вчинено без дозволу органу опіки та піклування; застосувати наслідки реституції у зв'язку з визнанням правочинів недійсними.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подала клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просила зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі № 372/4423/15. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом щодо визнання недійсним іпотечного договору від 25 червня 2015 року, що укладений між позивачем та відповідачем у даній справі, про передачу в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані у АДРЕСА_1. У даній справі позивач ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги, зокрема, іпотечним договором, з приводу якого існує судовий спір.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним правочином зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №372/4423/15 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним іпотечного договору.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що вона звернулася до суду за захистом своїх прав у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх обов'язків з повернення боргу. Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 07 жовтня 2015 року, 04 листопада 2015 року, 01 лютого 2017 року. Суд також не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справі за позовом ОСОБА_6 про визнання недійсним іпотечного договору виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги та можливості самостійно надати їм правову оцінку.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

27 серпня 2018 року ОСОБА_5 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи є неможливим без вирішення спору у цивільній справі №372/4423/15 за позовом ОСОБА_6, в якому оспорюється іпотечний договір.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно з вимогами ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Такі ж правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року (провадження № 61-19434св18).

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що вона надала у борг відповідачу ОСОБА_5 кошти на загальну суму 101 500 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики та додатковими угодами до нього ОСОБА_4 передала в іпотеку належний їй житловий будинок та земельну ділянку. Однак, відповідач повернула позивачу лише 24 550 доларів США, у зв'язку з чим остання звернулася до суду за захистом своїх прав з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Підставою для зупинення провадження у даній справі став факт розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним іпотечного договору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що наявність спору у справі про визнання договору іпотеки недійсним унеможливлює розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 77, 210, 251, 374, 376, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 липня 2018 року скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним правочином, визнання недійсними додаткових угод та договору іпотеки, застосування наслідків реституції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Сержанюк А.С.