РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника органу опіки та піклування Пелешок І. В.

(Справа № 285/2163/18, провадження у справі № 2/0285/987/18)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради та приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Мякотіна Ніна Федорівна про визнання договору дарування недійсним.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи орган опіки та піклування та приватний нотаріус про визнання недійсним договору дарування домоволодіння будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Мякотіною Н. Ф., за №67 від 09.02.2018 року.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 9 лютого 2018 року його мати відповідачка ОСОБА_2 згідно договору дарування подарувала його рідній сестрі відповідачці ОСОБА_3 будинок по АДРЕСА_1. На момент укладання спірного договору, він та його сім'я, до якої входять дружина та двоє малолітніх дітей, мали право користуватися частиною домоволодіння, оскільки він є членом сім'ї власника будинку ОСОБА_2, про що відповідачам було відомо та при цьому вони не звертались до органу опіки та піклування для отримання у встановленому порядку попереднього дозволу. Крім того, позивач вважає, що договір дарування було укладено для його виселення з сім'єю з будинку, про що свідчить поданий до суду ОСОБА_3 позов.

Позивач посилаючись на те, що оскільки договір дарування було укладено без попереднього дозволу органу опіки та піклування, та без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися (фіктивний), просить суд позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у поданому відзиві позов не визнала. Відповідачка посилаючись на те, що оскільки нею та дарувальником вчиненні всі необхідні дії для виконання договору, а також те, що в будинку на момент укладання договору малолітні діти зареєстровані не були, права власності на будинок вони та їх батьки не мали, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Мякотіна Н. Ф. в суд свої письмові пояснення щодо обставин посвідчення договору дарування не направляла.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, оскільки вирішила подарувати будинок саме своїй доньці бо саме вона здійснює за нею догляд.

Представник третьої особи орган опіки та піклування в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, оскільки договір порушує права малолітніх дітей на житло.

Треті особа приватний нотаріус в судове засідання не з'явилась, просила проводити розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що 09.02.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_3, належний їй на праві власності житловий будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Мякотіною Н. Ф., зареєстрованого за №67. /а.с.12-14/

В п.6 цього договору зазначено, Дарувальник свідчить, що в житловому будинку, якій дарується не зареєстровані неповнолітні, малолітні, непрацездатні діти.

Встановлено, що 26 березня 2018 року в будинку були зареєстровані малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких являється позивач ОСОБА_1 /а.с.9, 10, 11/

Отже, як вбачається з вище встановлених обставин, малолітні діти не були зареєстровані в будинку на день укладання оспорюваного договору.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, п'ятої, шостої статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Таким чином, враховуючи, те що на момент укладення оспорюваного договору діти не були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що надання згоди органу опіку та піклування на укладення правочину не була обов'язковою.

Згідно з статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-197цс14.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідачка ОСОБА_2, в судовому засіданні повідомила, що будинок вирішила подарувати своїй доньці ОСОБА_3, оскільки остання їй постійно допомагає та буде допомагати в подальшому.

Доводи позивача про те, що договір дарування укладений з метою його виселення, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України ним не надано доказів, які б спростували заперечення відповідачів та вказували на наявність умислу у них на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися. Крім того, реєстрація права власності на будинок за ОСОБА_3 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Посилання позивача на ту обставину, що після укладання договору дарування, відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про його виселення разом з сім'єю, судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з пояснень сторін, між ним виникли неприязні відносини, що пов'язані з їхніми правами на будинок, внаслідок чого ОСОБА_3 не має повного доступу до будинку та можливості належним чином надавити допомогу матері, яка проживає в будинку.

Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що надання згоди органу опіку та піклування на укладення договору дарування не була потрібна, а також те, що позивач не надав суду достовірних доказів про порушення його прав з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку з чим у задоволенні позову відмовляє. Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1), якій діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_2 АДРЕСА_1) та ОСОБА_3, (РНКОППНОМЕР_3, АДРЕСА_1), треті особи орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради та приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Мякотіна Ніна Федорівна про визнання договору дарування недійсним - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2018 року.

Головуючий