Справа № 466/9339/17 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1645/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 03 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири, визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою із зняттям з обліку,

в с т а н о в и л а:

27 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири №1 в будинку №6 на вул.Лемківській у м.Львові, укладений 23 серпня 2017 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №2510; скасувати державну реєстрацію майна згідно витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно №22013975 від 23.08.2017 року та №22014011 від 23.08.2017 року; визнати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування вказаною вище квартирою, та скасувати реєстрацію їх місця проживання.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2017 року після смерті свого батька ОСОБА_7, іншим співвласником квартири є відповідач ОСОБА_3 дружина його батька, якій на праві власності належало 2/3 частини квартири, однак, 1/2 частину квартири вона відчужила відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі оспорюваного договору дарування з порушенням вимог закону та його (позивача) прав, як співвласника квартири.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.05.2018 року провадження у даній справі зупинено на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження у даній справі, в суду не було, оскільки в матеріалах справи зібрані достатні належні та допустимі докази, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), що входять у предмет доказування по даній справі. Крім того, звертає увагу, що згідно з вимогами частини третьої статті 210 ЦПК України, провадження у справі, яка вже розглядається судом по суті, зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 цього Кодексу.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, передбачене п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що її розгляд неможливий без вирішення справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, третіх осіб: приватного нотаріуса ОСОБА_10, органу опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права власності, до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 02.05.2018 року, яким припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири №1 в будинку №6 на вул.Лемківській у м.Львові з виплатою йому взамін цієї частки в квартирі грошової компенсації в розмірі 365240 грн. та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину цієї квартири.

Однак, з таким висновком районного суду погодитись не можна, оскільки при вирішенні питання про зупинення провадження у справі судом не було враховано вимоги пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України про те, що суд не може посилатись на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання порушив норми процесуального закону, які його регулюють, дійшов своїх висновків без належного обґрунтування підстав для зупинення провадження, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 травня 2018 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття (підписання) і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 05 вересня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_11