АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/5052/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача відповідача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2017 рок, ухваленого суддею ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (яке змінило під час розгляду справи назву на АТ КБ«ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05 січня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач умови Договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2016 року, складає: 16485,61 грн. Від цієї суми позивач відрахував розмірі заборгованості 3223,23 грн., який був стягнутий судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2008 року. Різницю заборгованості за кредитним договором та штрафи у загальному розмірі 13262,38 грн. та судові витрати просить суд стягнути з відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 05.01.2006 р. в розмірі 14425,50 грн., яка складається з: 24,01 грн. - заборгованість за кредитом; 13238,37 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 663,12 грн. - штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн. та судові витрати 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. По- переше, посилається на відсутність доказів його належного сповіщення про час та місце розгляду справи, що перешкодило реалізувати ним своє право на судовий захист та звернутися із заявою про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Крім того, судом не враховано, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, з огляду на закінчення строку дії карткового рахунку у грудні 2008 року. Судом не враховано, що судовим наказом від 06 травня 2008 року стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 05.05.2005 р. проте із позовними вимогами позивач звернувся про стягнення заборгованості за договором б/н від 05 січня 2006 року, лише у листопаді 2016 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року справу призначено до розгляду на 06 березня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також дотримання єдності практики розгляду подібних спорів зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), повний текст якої складено та підписано 20 червня 2018 року, в задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року відновлено провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.01.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом( а.с.12).

Згідно умов договру строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення кредитних коштів проводиться щомісячно платежем у розмірі 7% від суми заборгованості ( а.с.12).

Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.05.2008 р. по справі № 2н- 1684/2008, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2005 року у розмірі 3223,23 грн., яка складається з: 2231,25 грн. - заборгованість за кредитом; 991,98 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом ( а.с.7).

Відповідач своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконував, у результаті чого, за розрахунком наданим позивачем станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 16485,61 грн., яка складається з: 2255,26грн. заборгованість за кредитом; 14230,35 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 663,12 грн. штраф (процентна складова) ( а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі не виконував в результаті чого, утворилась заборгованість, яку стягнув з відповідача за відрахуванням сум стягнутим судовим наказом.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору.

У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобовязань та їх розмір.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст. ст. 599601, 604609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 7%, який наданий на строк дії картки, тобто до грудня 2008 року ( а.с.11).

Відтак, у межах строку кредитування до 31 грудня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 01 січня 2009 року відповідач мав обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, що банк не має права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Ураховуючи, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право на стягнення заборгованості у судовому порядку, в результаті чого видано судовий наказ Дзержинським районним судом від 06 травня 2008 року, яким стягнуто з відповідача заборгованість за укладеним кредитом у загальному розмірі 3223,23 грн ( а.с.6).

Частиною 2,3 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиву на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції. Приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу на клопотання відповідача в апеляційній скарзі про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із посиланням відповідача про неможливість подання ним заяви в суд першої інстанції з обєктивних причин, оскільки він участі у справі в суді першої інстанції не приймав, про час та місце розгляду справи обізнаний не був. Без участі відповідача справу розглянуто у загальному порядку, що позбавило його можливості своєчасно звернутися із заявою.

Як визначено в п.39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» № 32053/13 від 29.10.2015 року «…принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною».

Через обмеження права відповідача щодо безпосередньої участі в розгляді справи в суді першої інстанції, через відсутність доказів належного сповіщення та отримання ним відомостей про час та місце розгляду справи ( за закінченням терміну зберігання судова повідомлення повернуто на адресу суду), відповідач був позбавлений можливості заперечувати проти заявлених щодо нього вимог.

Колегія суддів вважає, можливим урахувати під час перегляду справи в апеляційному порядку подану ним заяву про застосування наслідків пропуску позивачем АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, в порядку ч.4 ст.267 ЦК України, яка викладена, як мотиви доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в п.51 рішення у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 року, п.570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Як видно з матеріалів справи спір виник з приводу належного виконання відповідачем кредитного договору від 05 січня 2006 року, із терміном дії, що відповідає строку дії картки, яка згідно наданої позивачем довідки становить 12/2008, тобто до грудня 2008 року. ( а.с.11,12).

Як видно з розрахунку заборгованості, наданого представником позивача останній платіж з погашення кредитної заборгованості відповідачем було проведено 25 квітня 2007 року на суму 700 грн ( а.с.8).

Отже, кредитний договір із строком дії, що відповідає строку дії картки становив до грудня 2008 року, інших відомостей, матеріали справи не містять.

Із позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 10 листопада 2016 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Що згідно положення ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до грудня 2008 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Вперше із вимогою про стягнення заборгованості позивач звернувся у травні 2008 року із заявою про видачу судового наказу (а.с.6).

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України позивач має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 05 січня 2006 року є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законодавстві.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, яке постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства підлягає скасуванню, згідно п.п.1,3.4. ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_1. сплачений судовий збір у розмірі 1515,80 грн., який підлягає компенсації за рахунок позивача .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України Апеляційний суд Дніпрпетровської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2017 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1515,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: