П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 559/2708/17

Провадження № 22-ц/787/1294/2018

Головуючий суддя у суді 1 інстанції: Жуковська О.Ю.

Дата і місце ухвалення рішення суду: 22.05.2018 р.

в м. Дубно Рівненської області

Повний текст рішення складено: 28.05.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про стягнення коштів як суми, сплаченої на виконання нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (далі - ТОВ "Авто Просто") про стягнення коштів як суми, сплаченої на виконання нікчемного правочину. Позов мотивовано тим, між ТОВ "Авто Просто" та ним було укладено угоду №376777 від 30 серпня 2011 року про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля. Між тим, укладений договір і умови не містять строків (термінів) отримання товару та передбачають дуже обмежену відповідальність ТОВ "Авто Просто" за невиконання умов договору. В той же час, договором передбачена відповідальність клієнта у випадку несвоєчасного виконання його умов або відмову від його виконання. Вважав, що в діях відповідача є ознаки нечесної підприємницької діяльності в частині визначення ціни товару. При укладенні угоди відповідач навмисно ввів його в оману щодо законності своєї діяльності, невизначеності умов правочину, що вважав нечесною підприємницькою діяльністю, яка заборонена Законом України "Про захист прав споживачів". За ст. 9 додатку №2 до угоди передбачено можливість заміни, припинення випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля зазначеного в угоді, яка, в свою чергу, може бути змінена лише за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (ст. 8 угоди №0328361). Зміна вартості автомобіля (тобто істотних умов договору) відбувалося в односторонньому порядку з боку Товариства шляхом направлення йому на адресу лише листів, без підписання додаткових угод сторонами. Вважав, що такі дії ТОВ "Авто Просто" підпадають під ознаки п.7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до яких забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, що включає в себе в т.ч. і введення споживача в оману. Покликаючись на положення ч.2 ст. 215 ЦПК України, зазначав, що угода є нікчемним правочином з моменту його укладення і додаткове визнання його недійсним судом не вимагається. Враховуючи, що добровільне розірвання угоди відбулося за згодою сторін у червні 2015 року, не впливає на наслідки нікчемного правочину з моменту його укладання, всі сплачені ним за нікчемною угодою суми підлягають поверненню як споживачу. Тому просив стягнути з ТОВ "Авто Просто" на його користь 60 361,82 грн. як суми, сплаченої на виконання нікчемного правочину, та 640 грн. судового збору на користь держави.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 травня .2018 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ТОВ "Авто Просто" про стягнення коштів як суми, сплаченої на виконання нікчемного правочину.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що суд не врахував всіх обставин справи та наданих доказів, зокрема, що укладений договір та умови не містять строків (термінів) отримання ним як клієнтом товару та передбачають обмежену відповідальність ТОВ "Авто Просто" за невиконання умов договору. В той же ж час, договором передбачена відповідальність клієнта у випадку несвоєчасного виконання його умов або відмову від його виконання (ст. 14 Додатку №2). Вважав, що в діях відповідача є ознаки нечесної підприємницької діяльності в частині визначення ціни товару. При укладенні угоди відповідач навмисно увів його в оману щодо законності своєї діяльності, невизначеності умов правочину, що є нечесною підприємницькою діяльністю, яка заборонена Законом України "Про захист прав споживачів". Вказує, що за ст. 9 додатку 2 до угоди передбачено можливість зміни, припинення, випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля, зазначеного в угоді, яка, в свою чергу, може бути змінена лише за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (ст. 8 угоди №0328361). Проте зміна вартості автомобіля (тобто істотних умов договору) відбулася в односторонньому порядку з боку Товариства шляхом направлення йому лише листів без підписання додаткових угод сторонами. Вважає, що такі дії ТОВ "Авто Просто" підпадають під дію норм ч. 1, п. 7, ч.ч. 3, 6 ст. 19 Законом України "Про захист прав споживачів", відповідно до яких забороняється ведення нечесної підприємницької практики, що включає в себе, зокрема, введення споживача в оману. А тому, враховуючи положення ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України, вважає, що угода №0328361 є нікчемною. Оскільки добровільне розірвання угоди за згодою сторін відбулося у червні 2015 року, що не впливає на наслідки нікчемного правочину з моменту його укладання, всі сплачені ним за нікчемною угодою суми підлягають поверненню як споживачу.

Зазначав про помилковість висновків суду щодо пропуску позовної давності, адже про порушення свого права він дізнався не в момент укладання нікчемного правочину 30 червня 2011 року, а саме 30 вересня 2015 року з моменту розірвання договору.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове - про задоволення позову.

У поданому відзиві ТОВ "Авто Просто", вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому на спростування її доводів вказувалося, що суд дійшов правильного висновку, що ТОВ "Авто Просто" не допускало порушень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", в т.ч. не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, що полягає в створенні та експлуатації пірамідальних схем. А придбання товарів у групах передбачає надання споживачу товару в обмін на внесення ним коштів і за умови отримання відповідного дозволу є легітимною підприємницькою діяльністю. Вважає також, що висновки суду про можливість застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення коштів сплачених на виконання нікчемного правочину, є цілком обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ТОВ "Авто Просто" здійснювало легітимну діяльність і угода відповідала законодавству України, умови якої були відомі й зрозумілі позивачу. Позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності в діях відповідача ознак нечесної підприємницької діяльності, введення в оману, невизначеності умов правочину.

Окрім того, позов подано після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що також судом використано як підставу для відмови у позові.

Матеріалами справи встановлено, що 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Авто Просто" укладено угоду №376777 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля (а.с. 6-13).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему „АвтоТак". Договір укладається шляхом його підписання та підписання додатка № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до умов додатка №1 до договору ОСОБА_2 погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме транспортний засіб „ЗАЗ Форца" вартістю 80 860 грн.

Додатком №1 до договору ОСОБА_2 зобов'язано сплатити: за послуги, пов'язані з вступом до системи „Авто Так" у відсотках + податок на додану вартість у розмірі 2 910, 96 грн., щомісячний цілий чистий внесок у відсотках - 0,8333, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5 + податок на додану вартість, плата за послуги, пов'язані з видачею автомобіля учаснику 3,00 +податок на додану вартість.

Згідно з умовами додатка № 2 до договору ОСОБА_2 як учасника правовідносин зобов'язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов'язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства.

Встановлено, що станом на 28 травня 2015 року ОСОБА_2 сплатив на рахунок „Авто Просто" внески у розмірі 60 361,82 грн.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України волевивлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 19 угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "Авто Просто", уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.

Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, зазначених у ч. 1, пункту 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Суд першої інстанції з'ясував, що ТОВ "Авто Просто" надає послуги на підставі Закону № 3462-ІУ від 02.06.2011, яким до Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та дану статтю доповнено пунктом 11-1 такого змісту: „Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах".

2 листопада 2012 року набуло чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах".

15 січня 2013 року ТОВ "Авто Просто" отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах зі строком дії до 15.01.2018 (а.с. 47-48).

За таких обставин судом роблено обґрунтований висновок про те, що ТОВ „Авто Просто" здійснювало легітимну діяльність, а укладена угода відповідала законодавству України.

Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до такого поняття.

Аналіз пункту 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення плати за можливість одержання учасниками компенсації, б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми, в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у їх сукупності.

Відсутність їх виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Такий правовий висновок щодо застосування ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів" висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14. При цьому павильно суд звернув увагу, що мотивів для відступлення від цієї правової позиції немає.

Суд, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 ч. 3 ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів", оскільки ТОВ "Авто Просто" надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Зазначив, що кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Посилання ОСОБА_2 на те, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, порушує вимоги Закону України „Про захист прав споживачів", підлягають відхиленню з огляду на таке.

Визначення поняття „несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2. ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Вірно дослідивши та перевіривши умови договору, суд надав юридичну оцінку окремим його пунктам та в їх сукупності на предмет їх несправедливості у розумінні Закону України „Про захист прав споживачів", зазначивши, що її було укладено з дотриманням положень цивільного законодавства, а його зміст не суперечить даному Закону.

Тобто підстав для задоволення позову суд не встановив, оскільки суб'єктивні права позивача на майно порушено не було.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності і відмову з огляду на це в задоволенні позову (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України), то колегія суддів бере до уваги роз'яснення, дані Пленумом Верховного суду України у абз. третьому п. 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі". З цих роз'яснень вбачається, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, оскільки позов є необґрунтованим, тому саме ця обставина і є підставою для відмови в позові. Тобто сплив позовної давності у цьому випадку застосованим бути не може.

Спонуканням для зміни оскаржуваного рішення відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України є застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов'язані зі зверненням до апеляційного суду, відшкодуванню не підлягають, оскільки апеляційна скарга колегією суддів відхиляється.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року змінити, виключивши із мотивувальної частини висновки про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

В решті рішення суду першої інстанції (про відмову в позові з підстав його необґрунтованості) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: