АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1916/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 33 Добриднюк Н.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у складі судді Добриднюк Н.О. у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, третя особа: Звенигородська місцева прокуратура про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що внаслідок кримінального переслідування та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було завданої значної матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що 28 грудня 2010 року прокуратура Лисянського району Черкаської області відносно нього порушила кримінальну справу № за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 382 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за невиконання рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 09 липня 2009 року про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, належними ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також заборони проходу та проїзду по вказаних земельних ділянках.

Під час проведення досудового слідства у цій кримінальній справі 23 лютого 2011 року позивачеві було пред'явлено обвинувачення за частиною першою статті 382 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Матеріали кримінальної справи направлено до суду для розгляду по суті.

Кримінальна справа неодноразово розглядалася Ватутінським міським та Корсунь-Шевченківським районним судами Черкаської області та поверталася до прокуратури Лисянського району для організації проведення додаткового розслідування.

12 березня 2013 року матеріали цієї кримінальної справи прокурор Лисянського району Черкаської області зареєстрував у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000004 та передав за підсудністю до СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області для організації досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області від 19 червня 2013 року кримінальне провадження у вказаній кримінальній справі закрито.

Постановою прокурора Лисянського району Черкаське області від 27 вересня 2013 року вказана постанова слідчого скасована, матеріали провадження направлені до СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області для подальшого розслідування.

20 лютого 2015 року кримінальне провадження закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, тобто за обставинами, що виключають кримінальне переслідування.

31 березня 2015 року постановою прокурора Лисянського району вказану постанову слідчого скасовано у зв'язку з неповнотою розслідування, матеріали провадження направлені до СВ Лисянського РВ УМВС України в Черкаській області для подальшого розслідування.

Постановою прокурора Лисянського району Черкаської області від 15 жовтня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України.

Проте постановою заступника прокурора Черкаської області від 19 листопада 2015 року вказана постанова про закриття кримінального провадження скасована у зв'язку з непроведенням необхідних слідчих та процесуальних дій у повному обсязі.

Нарешті постановою прокурора Звенигородської місцевої прокуратури від 30 грудня 2015 року кримінальне провадження проти позивача закрито на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 284 КПК України, тобто встановлено відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати.

Внаслідок такого кримінального переслідування та незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачеві завдано матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу та витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди.

На підставі наведеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_5 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів державного бюджету 13 471 грн. 32 коп. матеріальної (майнової) та 92 800 грн. 00 коп. моральної (немайнової) шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 42 239 грн. 90 коп. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди мотивовано недоведеністю та безпідставністю позову в цій частині.

Суд задовольнив вимоги позову про стягнення моральної шкоди, оскільки у зв'язку з обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_5 завдано шкоди незаконними діями органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а тому порушене право позивача підлягає захисту з розрахунку, що до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) досудове розслідування у кримінальній справі № проводилось 26 місяців і 12 днів (з 28 грудня 2010 року до 12 березня 2013 року), а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати визначено у розмірі 1 600 грн., тому мінімальний розмір моральної шкоди, враховуючи період розслідування кримінальної справи, становить 42 239 грн. 90 коп.

Щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на юридичну допомогу, то суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 не надав належних доказів про отримання ним юридичної допомоги та понесення витрат згідно з наданим ним розрахунком.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року змінено. Скасовано рішення суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що районний суд дійшов помилкових висновків про недоведеність і безпідставність позову в частині вимог про відшкодування матеріальних збитків, не звернув уваги, що позивач не дотримав передбаченої законом процедури відшкодування таких збитків і передчасно подав до суду позов у цій частині. Зокрема, слідчі дії стосовно закриття кримінального провадження провадив орган досудового слідства, тому саме цей орган у місячний термін з дня звернення громадянина має витребувати усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої позивачеві матеріальної шкоди, і винести відповідну постанову. А в разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин набуває право оскаржити цю постанову до прокуратури або суду.

Свої висновки про відмову в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 800 грн. витрат на правову допомогу, понесених позивачем у цій справі, апеляційний суд мотивував тим, що надані позивачем на підтвердження таких витрат квитанції, згідно з якими позивач передав, а адвокат отримав грошові кошти, не відповідають встановленим законом вимогам і є неналежними доказами у справі.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року рішення судів попередніх інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2017 року в частині вирішення справи в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова Верховного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду віднесено до компетенції цих органів, а не суду, припустився помилки та відмовив у позові в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди за безпідставністю, незважаючи на те, що справа у цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди на підставі ч. 1 ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України 2004 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, а також у зв'язку з закриттям провадження у справі щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, справа підлягає перегляду в частині позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року ( справа № 725/3255/17).

Відповідно до статті 8 Закону України від 28 грудня 2014 року N 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено з 01 грудня 2016 року мінімальну заробітну плату на рівні 1 600 грн.

Оскільки кримінальне провадження було закрито у зв'язку неможливістю доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за відсутності діяння і складу кримінального правопорушення загалом, то колегія суддів вважає, що є підстави, передбачені пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції зазначив строк перебування під слідством та судом з 28 грудня 2010 року по 12 березня 2013 року, що становить 26 місяців 12 днів.

Проте, такий висновок не відповідає закону з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2011 року ОСОБА_5 у вказаній кримінальній справі № пред'явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а. с. 131-135, том 1).

24 квітня 2012 року застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а. с. 168-169, том 1).

Відповідно до пункт 9 розділу ХІ Перехідні положення до КПК України (редакція чинна станом на 12 березня 2013 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

30 грудня 2015 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 згідно з постановою прокурора Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області закрито (а. с. 207-213, том 1). Саме з цього часу запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд стосовно ОСОБА_5 вважається скасованим.

Підписка про невиїзд є найбільш поширеним запобіжним заходом (процесуальною дією) і суттєво обмежує право громадян на зміну місця проживання, а тому відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадяни, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, мають право на відшкодування моральної шкоди за весь період дії такого заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що моральна шкода підлягає стягненню за період, починаючи з 28 грудня 2010 року (момент порушення прокуратурою Лисянського району Черкаської області кримінальної справи) і до 30 грудня 2015 року (момент закриття кримінального провадження проти позивача на підставі п.п. 2, 3 ст. 284 КПК України), оскільки запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд, обрані відносно ОСОБА_5 на стадії досудового слідства 23 лютого 2011 року та 24 квітня 2012 року не скасовувалися 12 березня 2013 року (пункт 9 розділу ХІ Перехідні положення до КПК України в редакції чинній станом на 12 березня 2013 року), а діяли до 30 грудня 2015 року.

Таким чином, розмір моральної шкоди за час перебування під слідством та судом за період з 28.12.2010 року по 30.12.2015 року (60 місяців) становить 96 000 грн., виходячи з розрахунку 1600 грн. х 60 міс. = 96 000 грн.

При цьому суд враховує, що, згідно із положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди, що викладені в остаточному варіанті уточненого позову (а.с. 219-220, том 1), ОСОБА_5 просив визначити розмір моральної шкоди в сумі 92 800 грн.

Розглядаючи спір в межах вимог, заявлених позивачем, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоди в розмірі 92 800 грн.

За таких обставин, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, та стягнення моральної шкоди за час перебування під слідством та судом за період з 28.12.2010 року по 30.12.2015 року в розмірі 92 800 грн.

У зв'язку з задоволенням позову ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди, відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 948 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року в частині стягнення на користь ОСОБА_5 моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, третя особа: Звенигородська місцева прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, - задовольнити.

Відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету на користь ОСОБА_5 в сумі 92 800 грн. (дев'яносто дві тисячі вісімсот гривень) 00 коп. моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь держави судовий збір в розмірі 1 948 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Судді