Провадження № 2/127/3673/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13.12.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності № 252 від 17.12.1992року належить 9 /20 частин житлового будинку за адресою: м. Вінниця, вул. С. Тимошенка, 105. Відповідач по справі є колишнім чоловіком позивача. Фактично відповідач не проживає у житловому будинку з 2005 року і по теперішній час. Просить визнати ОСОБА_2 особою, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. С. Тимошенка, 105 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог.

10.09.2018 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу сторони розірвали шлюб 22.12.2006року.

Відповідно до листа КП «ВМБТІ» № 4308 від 25.07.2018 року будинок з існуючим номером 108 по вул. Якіра в м. Вінниці присвоєно № 105. Відповідно до рішення 2 сесії 7 скликання ВМР від 25.12.2015р. №71 вул. Якіра перейменована на вул. С, Тимошенка (а.с.25).

Згідно досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи № 17309 на будинковолодіння № 105 по вул. С. Тимошенка в м. Вінниці вбачається наступне.

Рішенням виконавчого комітету Замостянської районної ради депутатів трудящих від 11.08.1976року № 271 прийнято самовільно збудований житловий будинок ОСОБА_3 по вул. Якіра, 97 з оформленням належної технічної документації.

Згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння № 564 від 02.08.1977 року ОСОБА_3 (батьку позивача) належить на праві приватної власності 100 відсотків будинковолодіння по вул. Якіра, 97.

Рішенням виконавчого комітету Замостянської районної ради народних депутатів м. Вінниці від 11.11.1992року № 369 про прийняття в експлуатацію житлових будівників, споруджених самовільно вирішено затвердити акти районної комісії про прийняття в експлуатацію збудованих житлових будинків ОСОБА_4 по вул. Якіра, 105 житловий будинок розміром 5,92*80,85м., прибудову 10,46*3,60м., сарай Е.Б., вбиральня Л.

Рішенням виконавчого комітету Замостянської районної ради народних депутатів м. Вінниці від 09.12.1992року № 409 затверджено зміни часток в звязку забудовою другого житлового будинку, прийнятого в експлуатацію на підставі акта прийомки від 29.10.1992року і затвердженого рішенням виконавчого комітету Замостянської районної ради народних депутатів м. Вінниці від 11.11.1992року № 369 і неможливістю виділити в окреме будинковолодіння по буд. Якіра, 105 ОСОБА_1 9/ 20, ОСОБА_3 11/ 20.

Згідно свідоцтва про право приватної власності на будівництво № 252 від 17.12.1992року 9 /20 частин будинковолодіння по вул. Якіра, 105 в м. Вінниці, яке складається з двох житлових будинків, належить ОСОБА_1 (а.с.15).

З листа КП «ВМБТІ» вбачається, що будинковолодіння №105 по вул. С. Тимошенка в м. Вінниці нумерація змінювалась наступним чином: станом на 1975 вул. Якіра, 97, станом на 1983р. вул. Якіра, 107, станом на 1990р. вул. Якіра, 105.

Враховуючи викладене та дослідженні в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи, суд приходить до висновку, що будинковолодіння №105 по вул. С. Тимошенка належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно акту КК «Надія» від 27.07.2018 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.02.1980року, Однак з 2005 року по даний час не проживає в даному будинковолодінні (а.с.21).

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на даний будинок, а тому суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Степана Тимошенка (колишня Якіра), 105.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката, безпосередньо повязана з розглядом справи, тому ненадання відомостей щодо вартості окремих робіт (послуг), витраченого в порядку виконання взятих на себе зобовязань часу, унеможливлює визначення що такі витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" (заява № 19336/04)).

До ухвалення рішення суду позивачем та її представником не заявлялось про не можливість з поважних причин подати конкретні докази, що підтверджують розмір понесених ними судових витрат на правову допомогу. Будь-яких доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, доказів вчинення адвокатом окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, сторонами не надано.

У звязку з наведеним, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат у розмірі 5000 гривень на оплату професійної правничої допомоги безпідставними, і як наслідок такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, 08.05.1958р.н. (ІПН НОМЕР_1) особою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Степана Тимошенка (колишня Якіра), 105.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 18.12.2018року.

ОСОБА_1, м. Вінниця, вул. С. Тимошенка, 105, ІПН НОМЕР_2.

ОСОБА_2, Вінницька область, Липовецький район, с. Нарцизівка, вул. Шевченка, 23, ІПН НОМЕР_1.

Суддя: