АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Дніпро 14 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути на її корить з відповідача додаткові витрати за період 2016-2017 роки на утримання їх доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 27 590,04 грн. /а.с.2-3, 30-31/

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є батьком її малолітньої доньки, відповідач є платником аліментів на її утримання, проте у 2016-2017 роках позивачем було понесено додаткові витрати на утримання доньки, у яких відповідач також має приймати участь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 284, 70 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.74-77/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини на які позивач посилалася у своїй позовній заяві та не в повній мірі дослідженні надані нею докази /а.с.79-81/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є платником аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 34, 35/.

19 червня 2017 року позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «Гала-Тур» 12 210,00 грн. на виконання умов договору-доручення № 27/Т щодо туристичної поїздки позивача разом із донькою ОСОБА_4 до міста Одеси у період з 24 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року /а.с. 4-10, 11/. Вартість проїзду малолітньої ОСОБА_4 коштувало позивачу 464,40 грн. /а.с. 12/.

З довідки ГО «Танцювально-спортивний клуб «Гармонія» № 05/24-01 від 14 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено благодійний внесок за свою доньку ОСОБА_4, яка займається в гуртку сучасних танців ГО «Танцювально-спортивний клуб «Гармонія», з вересня 2016 року по травень 2017 року у розмірі 5 490,00 /а.с. 22/.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з приципу рівності прав батьків щодо утримання спільної дитини. Таким чином, прийшов до висновку про стягнення з відповідача

3 284, 70 грн. в рахунок відшкодування додаткових витрат на дитину, визначаючи вказану суму за таким принципом 12 210,00 грн. (вартість путівки) : 2 (дві особи, які відпочивали за путівкою) : 2 (обидва батьки) =

3 052,50 грн.; 464,40 грн. (вартість проїзних документів дитини) : 2 (обидва батьки) = 232,20 грн.; 3 052,50 грн. + 232,20 грн. = 3 284,70 грн. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення понесених витрат на розвиток танцювальних здібностей та витрат на фонди школи суд виходив з їх недоведоності з боку позивача належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами ст.141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Положеннями ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм можна дійти висновку, що брати участь у додаткових витратах зобов'язані обидва з батьків, незалежно від того з ким із них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав й обов'язків обох батьків.

Таким чином, розподіляючи витрати сплачені позивачем за відпочинок та проїзд, суд першої інстанції вірно визначив суму, що підлягає стягненню з відповідача, виходячи з принципу рівності обов'язку батьків щодо утримання спільної дитини. Доводи апеляційної скарги щодо майнового стану відповідача відповідно до якого, він може собі дозволити сплатити повну суму заявлену в позові колегія суддів не може прийняти до уваги. Під час апеляційного розгляду даної справи судом було витребувані довідки про доходи сторін, з яких вбачається, що відповідач має менший дохід в місяць ніж позивач /а.с.150, 151, 154, 155/. Крім того, на утриманні відповідача також знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Виходячи з наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав збільшення розміру участі відповідача у додаткових витратах більш ніж порівну з позивачем.

Щодо витрат пов'язаних на розвиток танцювальних здібностей спільної дитини та сплачених позивачем ГО «Танцювально-спортивний клуб «Гармонія» у розмірі 5 490 грн., колегія суддів виходить з того, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано довідку про сплату нею благодійного внеску. Таким чином, погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі витрати є добровільними і вчиняються за власним переконанням позивача, і не можуть бути покладені на відповідача. Звертаючись з апеляційною скаргою позивач надала довідку, з якої вбачається, що сума 5 490 грн. була сплачена ГО «Танцювально-спортивний клуб «Гармонія» за навчання там спільної дитини, проте дана довідка видана 22 листопада 2017 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, таким чином вона не може бути підставою для його скасування, оскільки не була предметом дослідження у суді першої інстанції.

Щодо додаткових витрат, які полягають у витратах на фонди школи, колегія суддів також приходить до висновку, що дані вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку із їхнім не доведенням, оскільки надана з апеляційною скаргою довідка не є належним доказом. З даної довідки неможливо встановити за які самі шкільні витрати було сплачено грошові кошти, не зазначено на який рахунок їх було перераховано та дати перерахування з визначенням щомісячної суми. Крім того, дана довідка не містить дати її видачі та відповідного номеру документа, складено на двох мовах: української та російською та має виправлення щодо аркушів відомостей, які повинні бути належним чином завірені.

Ухвалюючи рішення по справі та вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, таким чином дав доводам сторін належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко Ж.І. Максюта