Справа №303/3678/18
номер стат. звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Довжанин В.М.

при секретарі Штець І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з цим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.10.2012 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21 327, 63 гривень зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Станом на 02.05.2018 року заборгованість відповідача перед банком складає: 79 733, 11 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, в позові просив розглядати дану справу без участі їх представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі та заява про застосування строку позовної давності, яку мотивував тим, що вищевказана сума заборгованості позивачем нарахована від 24.02.2014 року по 02.05.2018 року.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.02.2014 року за позовом ПАТ «Приватбанк» з відповідача уже було стягнуто заборгованість 27887.86 грн. по тому ж кредитному договору від 04.10.2012 року

Банк звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості через чотири роки, тобто з порушенням загального строку позовної давності в три роки.

Згідно ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.10.2012 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 21 327, 63 гривень зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.02.2014 року позов ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р 3111, МФО 305299, заборгованість по кредиту у розмірі 27 887 грн. 86 коп. та на р/р 0001 278 грн. 88 коп судового збору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В свою чергу, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна даність до вимоги кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобовязаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, як вже було згадано, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 256, 267, 56, 527, 530, 610, 629,1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , 49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець с. Великі Лучки, вул. Карла Маркса, 153 Мукачівського району, ідентифікаційний код: НОМЕР_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 03.09.2018 року.

Головуючий В.М. Довжанин