Єдиний унікальний номер 227/2609/18 Номер провадження 22-ц/4804/72/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року

м. Бахмут

Справа №227/2609/18

Провадження №22-ц/4804/72/18

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Новікової Г.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кіпрік Х.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Корнєєвої В.В. від 13 серпня 2018 року, ухвалене в м. Добропілля Донецької області, дата складення повного судового рішення - 21 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей.

Позов мотивовано тим, що з 2002 року сторони у справі проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, є батьками трьох дітей: ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Діти проживають з матір'ю.

З вересня 2017 року відповідач надає матеріальну допомогу в розмірі, який не забезпечує належний рівень життя, необхідний для розвитку дітей.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на трьох дітей в розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в розмірі 35 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 липня 2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до норм Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував наявність у ОСОБА_2 рухомого і нерухомого майна, а також що заява про стягнення аліментів у розмірі 35% від доходу відповідача написана нею під впливом останнього.

У листопаді 2018 року надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки судом при визначенні розміру аліментів враховані обставини, визначені статтею 182 СК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

ОСОБА_2 періодично надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач є особою з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва третьої групи, отримує пенсію у розмірі 4356 грн, несе витрати на лікування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Статтею 51 Конституції України, статтею 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину відповідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексу України визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Частина друга статті 182 СК України наголошує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, установивши відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на трьох дітей, урахувавши обставини, передбачені частиною першою статті 182 СК, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог і стягнення аліментів у судовому порядку.

Визначаючи розмір аліментів 35% від доходу платника аліментів, суд прийняв заяву позивача про стягнення аліментів саме у такому розмірі (ас. 56). Доказів про написання заяви під тиском, на що посилалась ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, нею не надано.

Довід скарги про неврахування судом наявності у ОСОБА_2 рухомого майна, ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивач на порушення вимог статей 12, 80 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не надала належних, достовірних і достатніх доказів наявності такого майна.

Щодо наявності нерухомого майна, то з договору купівлі-продажу частини житлового будинку видно, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є власниками, по ? частці кожен, ? ідеальної частини житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами № 3, що знаходиться у м. Білозерське м. Добропілля Донецької області по провулку Шкільний та складає трикімнатну квартиру номер 3-4 (ас. 76-78). Матеріали справи не містять докази, що у відповідача у власності є інше нерухоме майно.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, встановивши відповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; а також що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Дію рішення, яка була зупинена відповідно до частини четвертої статті 359 ЦПК України, слід поновити.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2018 року - без змін.

Поновити дію рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: Г.В. Новікова

В.В. Папоян

Дата складення повного судового рішення - 19 грудня 2018 року

Суддя-доповідач О.М.Біляєва