Справа № 346/3058/17
Провадження № 22-ц/779/1047/2018
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Бирич Н.В. 08 червня 2018 року, повний текст якого складено 18 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3 позов про припинення права власності на частину земельної ділянки та визнання права власності на частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позовні вимоги були мотивовані тим, що їй на підставі рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, належить частина домоволодіння по АДРЕСА_1 у розмірі 65,4%. Також зазначала, що дане домоволодіння було збудовано на земельній ділянці площею 800 кв.м, що була надана відповідачу у користування на підставі договору оренди землі, укладеного між Коломийською міською радою та ОСОБА_3 14.12.2007 року. Однак, звернувшись у відділ земельних відносин Коломийської міської ради, їй стало відомо, що вказана земельна ділянка за рішенням Коломийської міської ради №1898-46/2014 від 18.09.2014 року передана у власність ОСОБА_3 Посилаючись на те, що відповідач не повідомив її про наявність у нього у власності вказаної земельної ділянки на час вирішення питання про поділ домоволодіння, просила припинити право власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки, а саме на 65,4% від загальної площі 0,0800 га, наданої йому для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_2, а також визнати за нею право власності на вказану вище частину земельної ділянки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає представник позивача, судом першої інстанції помилково було трактовано норми ст.120 ЗК України та не враховано правовий висновок ВСУ, викладений у постанові №6-3059цс16 від 22.06.2017 року. Так, згідно вказаного висновку у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти, в тому числі й тоді, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість , однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. А тому, зазначає представник ОСОБА_2, оскільки позивач у встановленому законом порядку набула право власності на 65,4% домоволодіння, вона має право й на 65,4% земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3 у власність за рішенням Коломийської міської ради №1898-46/2014 від 18.09.2014 року. При цьому, на думку представника апелянта, саме з моменту прийняття Коломийською міською радою рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки у власність, тобто з 18.09.2014 року, спірна земельна ділянка набула ознак об'єкта права власності. Крім цього, судом було залишено поза увагою те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, представник ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 не скористався.

Ухвалою від 26 липня 2018 року відкрито провадження та визначено розгляд справи в суді апеляційної інстанції у спрощеному провадженні у зв'язку з тим, що ціна позову ОСОБА_2 становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (53581 грн, що дорівнює 65,4% від 81 928 грн, тобто від ринкової вартості спірної земельної ділянки - експертний висновок - а.с.28). Заперечень проти цього від сторін не надходило.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не набув права власності на спірну земельну ділянку загальною площею 0,800 га, а тому підстав для припинення права власності ОСОБА_3 на частину вказаної ділянки та визнання за ОСОБА_2 права власності на неї, у суду першої інстанції немає. З цим висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є власниками домоволодіння АДРЕСА_1. Зокрема, позивачу ОСОБА_2 належить 65,4% від загальної площі домоволодіння, а відповідачу ОСОБА_3 відповідно 36,9% вказаного домоволодіння, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2015 року (а.с.10-13).

Також встановлено, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1, загальною площею 800 кв.м, на якій сторонами побудовано зазначений вище житловий будинок, з 14.12.2007 року перебувала в користуванні ОСОБА_3, що підтверджується відповідним договором оренди, укладеним між Коломийською міською радою та ОСОБА_3 строком на 50 років (а.с.14-15).

Рішенням Коломийської міської ради №1898-46/2014 від 18.09.2014 року було припинено право користування та розірвано зазначений вище договір оренди земельної ділянки, площею 0,800 га по АДРЕСА_1. Цим же рішенням вказану земельну ділянку площею 0,800 га було передано у власність ОСОБА_3 та зобов'язано його звернутися у реєстраційну службу Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області для проведення державної реєстрації речового права на земельні ділянки (а.с.22).

Однак, як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, представленого позивачем ОСОБА_2 та наданих у суді першої інстанції представником ОСОБА_3 пояснень, відповідач не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірну земельну ділянку площею 800 кв.м, тому її власником залишається Коломийська міська рада (а.с.53-54). Інших документальних відомостей, які б спростовували зазначені обставини, позивачем не надано.

Тому колегія суддів констатує, що оскільки власником земельної ділянки площею 800 кв.м по АДРЕСА_1 залишається Коломийська міська рада, правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 щодо припинення права власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки та визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у суду першої інстанції не було.

Посилання представника апелянта на те, що спірна земельна ділянка набула ознак об'єкта права власності з моменту прийняття Коломийською міською радою рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки у власність, тобто з 18.09.2014 року, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.

З огляду на вище зазначене, апеляційний суд відхиляє й посилання представника ОСОБА_2 на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові №6-3059цс16 від 22.06.2017 року, оскільки в даному випадку ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку не набув.

Слід зауважити, що за обставин, які склались: набуття сторонами права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, та необхідності поділу земельної ділянки, спірні правовідносини регулюються, зокрема, п.3 частини 6 статті 120 і ст.121 Земельного Кодексу України.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 274, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 червня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко