провадження № 2/243/1797/2018
справа № 243/4541/18
22 серпня 2018 року м.Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки і призначення опікуна, стягнення аліментів на утримання дитини,-
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, подали до суду письмові заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за місцем проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик його до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідача також були спрямовані листи про необхідність його явки в судове засідання, із роз'ясненням положення ч. 4 ст.169 ЦПК України. Втім, відповідач не з'явився до поштового відділення і не отримав судову кореспонденцію, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. У зв'язку із чим, про місце, дату та час розгляду справи відповідача було повідомлено шляхом публікації оголошення про виклик його до суду на офіційному сайті суду, про причини неявки суду не повідомив. Згідно із ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 280,281,282,283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника Органу опіки та піклування, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом з достовірністю встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження Серія: НОМЕР_3 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 16 травня 2011 року, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Донецьку, Донецької області. ЇЇ батьками в свідоцтві зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 5).
Згідно із свідоцтвом про одруження серія: НОМЕР_4, 08 серпня 2008 року донька позивачки ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).
Згідно із свідоцтвом про народження Серія: НОМЕР_5, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ЇЇ матір'ю є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 58).
Згідно із свідоцтвом про смерть сірія: НОМЕР_6 виданого 18 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4 (а.с. 7).
Згідно із актом б/н від 22 жовтня 2014 року затвердженого директором КП «ЖЕК №1», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1. З 01.11.2013 року по 31.08.2014 року разом із ОСОБА_1 проживала її онука - ОСОБА_3 (а.с. 9).
Згідно із актом № 197 від 06 квітня 2018 року складеного керівником комітету мікрорайону «Центр 2», ОСОБА_1 здійснює догляд за своєю онукою ОСОБА_3 з 2015 року та по теперішній час. З 2015 року проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Згідно із довідкою № 318 від 05 квітня 2018 року виданою директором Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1, ОСОБА_3 навчається у 1-Г класі (а.с. 12).
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 учениці 1-Г класу Словянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, дитина навчається у першому класі з 1 вересня 2017 року. Вихованням дитини займається бабуся дитини - ОСОБА_1, батько не достатньо уваги приділяє вихованню та навчанню доньки, не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дівчини, колом її друзів. За весь час навчання дівчинки в школі батько був лише кілька разів (а.с. 13).
Відповідно до відповіді на адвокатський запит Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов'янська», дитина ОСОБА_3 знаходиться під наглядом сімейного лікаря. Дитина з приводу щеплення, з приводу захворювання приходила разом із бабусею ОСОБА_1. Всі витрати з приводу лікування несла бабуся. Батько дитини на прийомі у сімейного лікаря був 2 рази, один раз із яких був з перегаром і подряпаним обличчям (а.с. 14).
Згідно із листом Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області від 11 квітня 2018 року № 4247/303/01-18, заява ОСОБА_1 з приводу невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 щодо своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року зареєстрована до журналу єдиного обліку № 8948 від 29.03.2018 року та розглянута згідно ЗУ «Про звернення громадян». В діях ОСОБА_2 убачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 184 КУпАП (а.с. 19).
Відповідно до характеристики складеної керівником мікрорайону «Центр 2» ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується позитивно. Громадський порядок не порушує, алкогольними напоями не зловживає, скарг від мешканців не надходило (а.с. 20).
Відповідно до висновку про стан здоров'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 може бути опікуном за станом здоров'я (а.с. 21).
Відповідно до сертифікату серія: НОМЕР_7 від 17 квітня 2018 року про проходження профілактичного наркотичного огляду наркотичних протипоказань до опікунства у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 не виявлено (а.с. 22).
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно довідки департаменту інформаційних технологій МВС України серія НОМЕР_8 на території України станом на 08 квітня 2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 23).
Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.
Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 10 Закону України „ Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
Згідно із ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 Матеріальну допомогу дитині не надає, участі в її вихованні не приймає, не цікавляться її здоров'ям.
Відповідач не виявляє щодо доньки батьківського піклування, та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до ОСОБА_3
Статтею 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:
- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;
- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;
- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Жодної участі у вихованні дитина відповідачі не приймають. Всі питання щодо її виховання вирішуються бабусею хлопчика - позивачкою по справі самостійно, без участі та підтримки з боку батьків дитини, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі не приймають жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавляться її життям, не беруть ніякої участі в її розвитку та вихованні, не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до п. п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно висновку Органу опіки та піклування - Слов'янської міської ради від 20 червня 2018 року за № 29/03-1287 про доцільність позбавлення батьківських прав, Орган опіки та піклування - вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, у відношенні малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав шкодитиме інтересам його дитини.
Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
В принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.
Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки. Протягом усього часу перебування дитини без батька, він не проявив відносно неї жодного інтересу. Не цікавляться її здоров'ям, фізичним та психічним розвитком, не приймають участі в її вихованні та утриманні.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки це сприятиме інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3 ст. 181 СК України).
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Судом достовірно встановлено, що дитина, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги, відповідач е працездатним, утриманців не має. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано.
Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно із ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування тощо.
Згідно із правилами ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до ст. 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуном чи піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.
Приймаючи до уваги ті обставини, що позивачка ОСОБА_1 має повну цивільну дієздатність, звернулась до суду з позовною заявою про призначення її опікуном над малолітньою дитиною, перебуває у родинних відносинах із малолітньою дитиною - є її рідною бабусею, і цей факт не спростовано сторонами по справі, малолітня ОСОБА_3 проживає спільно із нею та знаходиться на її утриманні, позивачка займається її вихованням, піклується про стан її здоров'я, суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 опікуном малолітньої ОСОБА_3
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із наданою позивачкою квитанцією, при зверненні до суду із даним позовом, нею був сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Таким чином, враховуючи, що позов судом повністю задоволений, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 14, 81, 82, 89, 259, 263 - 265, 273ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 192, 273 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки і призначення опікуна, стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Іловайськ, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, опікуном над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Душанбе, Республіка Таджикістан, РНОКПП: НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Іловайськ, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 травня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Душанбе, Республіка Таджикістан, РНОКПП: НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Іловайськ, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 31 серпня 2018 року.
Суддя Слов'янського
міськрайонного суду Р.В. Кузнецов