СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 8/759/13/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Ул'янвоської О.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013 за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2018 р. заявник звернулася до суду із заявою зазначеною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просить суд переглянути рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково (а.с. 119-122).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13.10.2009 у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28.05.1985 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21.09.1994 у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18.02.999 у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10.05.2001 у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12.07.2001 у справі «ОСОБА_5 Ганс-Адам II проти Німеччині» (п. 45).

Виходячи зі змісту заяви відповідача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, така подана з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Незважаючи на відсутність відповідного посилання на вимоги п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, можливість вважати вказану заяву такою, що подана з підстав, передбачених п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України виключається.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 424 ЦПК України, з урахуванням приписів ч. 1 цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в ч. 2 цієї статті, не можуть бути поновлені.

Зміст положень ч. ч. 2, 3 ст. 424 ЦПК України вказує на те, що визначені у них строки є присічними та не можуть бути поновлені.

Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 10.12.2013 таке рішення набрало законної сили 17.01.2014, а також не оскаружвалося в апеляційному порядку (а.с. 142).

Натомість, відповідач звернулася до суду з заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами лише 14.03.2018, тобто по спливу чотирьох років з дня набрання ним законної сили.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata («вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обовязковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень.

Вказане свідчить про те, що пропуск трьохрічного строку для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставини виключає можливість його поновлення, оскільки таке поновлення в тому числі суперечитиме принципу юридичної визначеності.

Відповідно до змісту ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, таку заяву належить залишити без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 126, 127, 424 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2013 за нововиявленими обставинами залишити без розгляду.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул'яновська