Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 668/3401/14-ц

провадження № 61-9510св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії судів: Кутурланової О. В., Майданіка В. В., ОрловськоїН. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 19 191 дол. США за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення 02 листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та позичальником 02 листопада 2017 року укладено договір застави транспортного засобу, а з ОСОБА_5 - договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 17 вересня 2013 року утворилась заборгованість в загальній сумі 30 749,40 дол. США, що еквівалентно 245 779,96 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 116 086,66 грн, заборгованості по відсоткам за кредитом у сумі 3 464,09 грн, загальної суми пені 112 519 грн та 3% річних 13 710,22 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 серпня 2014 року у складі судді Корецького Д. Б. позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2007 року у сумі 245 779,96 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням боржником умов кредитного договору виникла заборгованість, яку слід стягнути у солідарному порядку з боржника та поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12 грудня 2017 року скасовано рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 серпня 2014 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 08 грудня 2009 року позивач змінив строки виконання грошового зобов'язання відповідно до положень пункту 5.2. договору, оскільки переніс всю заборгованість за кредитом на рахунок простроченої заборгованості та нарахував відсотки на суму простроченої заборгованості. Отже саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності для звернення до суду з позовом, який пропустив позивач, звернувшись до суду 11 березня 2014 року, про що заявила відповідач, подавши заяву про застосування строків позовної давності, і що є підставою для відмови у позові.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ПАТ «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд неправильно визначив початок перебігу строку позовної давності з дати перенесення банком заборгованості за кредитом на рахунок простроченої заборгованості, не врахувавши строк дії кредитного договору. Заява про застосування строків позовної давності не підписана відповідачем, тому суд апеляційної інстанції безпідставно узяв її до уваги. Суд вийшов за межі позовних вимог, відмовивши у стягненні заборгованості із поручителя.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що перебіг строку позовної давності почався з моменту, коли позивач змінив строки виконання грошового зобов'язання відповідно до положень пункту 5.2. договору. Позивач не скористався своїм правом вигодонабувача за договором страхування вказаного автомобіля. Про застосування строку позовної давності позивач заявляла три рази, тому суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 02 листопада 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 19 191 дол. США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення 02 листопада 2014 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 02 листопада 2007 року між банком та позичальником укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Colt 1.3., а між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 17 вересня 2013 року ОСОБА_4 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 749,40 дол. США, що еквівалентно 245 779,96 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 14 523,54 дол. США, що еквівалентно 116 086,66 грн, простроченої заборгованості за процентами у сумі 433,39 дол. США, що еквівалентно 3 464,09 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 13 753,52 дол. США, що еквівалентно 109 931,90 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у сумі 323,67 дол. США, що еквівалентно 2 587,10 грн, 3% річних від суми простроченого кредиту у розмірі 1 663,95 дол. США, що еквівалентно 13 299,97 грн, 3% річних від суми прострочених процентів за кредитом у розмірі 51,33 дол. США, що еквівалентно 410,24 грн.

Відповідно до умов пункту 3.1 договору кредиту позичальник зобов'язаний починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа(включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 229 доларів США.

Як вбачається з виписки/особового рахунку за період з 02 листопада 2007 року по 16 вересня 2013 року ОСОБА_4 востаннє сплатила кошти на погашення заборгованості 10 липня 2009 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 08 грудня 2009 року позивач змінив строки виконання грошового зобов'язання відповідно до положень пункту 5.2. договору, оскільки переніс всю заборгованість за кредитом на рахунок простроченої заборгованості та нарахував відсотки на суму простроченої заборгованості, а отже саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності для звернення до суду з позовом, який пропустив позивач, звернувшись до суду 11 березня 2014 року, про що заявила відповідач у заяві про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За умовами пункту 5.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З виписки/особового рахунку ОСОБА_4 вбачається, що 08 грудня 2009 року банк переніс заборгованість за кредитом у розмірі 13 719 доларів США на рахунок простроченої заборгованості за кредитом та нарахував відсотки на суму простроченої заборгованості (а. с. 18, т. 1).

Матеріали справи не містять даних про вимогу банку щодо погашення позичальником всієї суми заборгованості за кредитом достроково, яка б була подана ним на підставі пункту 5.2. кредитного договору або частини другої статті 1050 ЦК України.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що банк в односторонньому порядку на підставі пункту 5.2 договору і частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором з 02 листопада 2014 року на 08 грудня 2009 року не ґрунтується на матеріалах справи.

Визначення заборгованості як простроченої у розрахунках банку без пред'явлення вимоги боржнику та поручителю про дострокове погашення заборгованості не є реалізацією права банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів, а може свідчити лише про неправильність таких розрахунків.

Отже, строк дії кредитного договору не змінювався і залишився незмінним до 02 листопада 2014 року.

Разом із тим обґрунтованими є висновки апеляційного суду про дотримання ОСОБА_4 порядку подання заяви про застосування строків позовної давності, оскільки цю заяву вона подала до суду першої інстанції в порядку та у строки, передбачені законом, а непідписання такої заяви відповідачем не спростовує її волевиявлення на застосування судом наслідків спливу строків позовної давності, оскільки вказану заяву вона подавала як під час перегляду заочного рішення суду, так і в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявлена відповідачем позовна давність може бути застосована щодо вимог про повернення усієї суми кредитної заборгованості, оскільки позовну заяву подано у березні 2014 року, після спливу трирічного строку після закінчення строку кредитного договору.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14).

Як вбачається з умов кредитного договору, ОСОБА_4 зобов'язалась сплатити кредит частинами кожного місяця, тобто умовами кредитного договору від 02 листопада 2007 року встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. Сторонами визначено строк повернення кредиту - до 02 листопада 2014 року, останні платіж боржник сплатив 10 липня 2009 року, даних про вимогу банку повернути кредит достроково матеріали справи не містять, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу 11 березня 2014 року.

Отже, позивач не пропустив трирічний строк позовної давності щодо повернення всієї суми кредитної заборгованості, а тому має право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів в межах цього строку.

Таким чином висновок суду апеляційної інстанції про застосування позовної давності щодо всієї суми заборгованості є помилковим.

Відповідно до частини першої статті 10, частини першої статті 11, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд у порушення вимог статей 10, 57, 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не дав правової оцінки розрахунку заборгованості, наданому позивачем, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином апеляційний суд не сприяв всебічному й повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з'ясуванні таких обставин, не встановив дійсний розмір кредитної заборгованості.

Відсутність процесуальної можливості з'ясувати обставини справи, а саме: перевірити або провести розрахунок кредитної заборгованості, перешкоджають Верховному Суду ухвалити нове судове рішення, тому в силу статті 411 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду слід перевірити також доводи відповідача про те, що за змістом положень часини другої статті 625 ЦК України цивільно-правова відповідальність у вигляді сплати 3 % річних застосовується лише у разі, якщо кредитним договором не передбачений розмір процентів.

Перевірці судом також підлягає розрахунок заборгованості на предмет нарахування процентів з 08 грудня 2009 року на всю суму простроченої заборгованості.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 12 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта