12 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В., розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що з 17.06.2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням суду від 09.10.2007 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 09.10.2007 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вироком суду від 07.11.2012 року відповідач був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, визначено остаточне покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Позивач посилаючись на те, що відповідач не цікавиться життям та станом здоров'я дитини, не виконує батьківські обов'язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийманні участі батька у вихованні дитини, просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3

Ухвалою суду від 12.09.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Витребувано у Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Надано акт обстеження умов проживання від 25.10.2018 року.

Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. На вимогу суду надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.06.2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовим запис № 433 (а.с.16).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 13).

01.11.2007 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_1, серії НОМЕР_4 (а.с. 15).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2007 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття, починаючи з 13.08.2007 року (а.с. 14).

Вироком Коммунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2013 року залишено без змін (а.с. 22-24).

Відповівдно до інформації наданої директором Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 від 22.06.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 була зарахована ученицею 1 класу навчального закладу станом на 1 вересня 2012 року. Навчалася у навчальному закладі з 1 по 5 клас, а саме до 31.08.2017 року.

Під час навчання дитини у навчальному закладі займалася вихованням дитини тільки мати ОСОБА_1, батько жодного разу не з'являвся. Як наслідок цього характеристику йому надати не можуть.

ОСОБА_1, мати ОСОБА_3, завжди приймала активну участь у вихованні та навчанні доньки. Регулярно з'являлася на батьківські збори, індивідуальні бесіди з класним керівником, відвідувала шкільні заходи. У ОСОБА_3 з мамою довірливі відносини. Стиль виховання дитини - демократичний. Дівчинка завжди була в школі охайною, чистою, забезпечена всім необхідним навчальним приладдям, у гарному настрої (а.с. 19).

Згідно відповіді директора Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 80 від 27.06.2018 року за № 274, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зарахована до ЗОШ № 80 28.08.2017 року. Протягом навчального року школу відвідувала мати учениці - ОСОБА_1 Мати, ОСОБА_1, протягом року відвідувала школу систематично, цікавилася навчанням доньки. Була не на всіх батьківських зборах, але пізніше приходила на індивідуальні консультації з метою підвищення результатів успішності дитини, знаходження компромісних рішень у взаємостосунках з донькою. ОСОБА_4 брала участь у житті класу. Дотримується демократичного стилю у спілкуванні з донькою. Батько ОСОБА_2, за час навчання ОСОБА_3 у ЗОШ № 80 у школу не з'являвся, успіхами дитини не цікавився (а.с. 18).

Відповідно до довідки Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управляння юстиції у Запорізькій області від 05.07.2018 року № 36711/6, ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти від боржника ОСОБА_1 за період часу з 13.08.2007 року по 01.07.2018 року. (а.с. 17).

Відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької області складено акт від 25.10.2018 року умов проживання за адресою: АДРЕСА_3, згідно до якого умови проживання добрі. У дитині є все необхідне для проживання, навчання, оздоровлення. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є власна кімната, де належним чином створені умови для проживання, навчання. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, книгами в повну міру. Стосунки, традиції сім'ї доброзичливі, конфлікти у родині не виникають. Результат бесіди: ОСОБА_1 повідомила, що батько не приймає участі у вихованні дитини. Малолітня ОСОБА_3 при розмові повідомила, що не заперечує про позбавлення свого батька ОСОБА_1 батьківських прав. За слів дитини свого батька вона бачила коли їй було 6 років, та спілкуватися з ним не бажає бо він ображав матір (а.с. 41).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 12.11.2018 року складено Висновок про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України, та вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1, батьківських прав по відношенню до малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд вивчивши зазначений висновок вважає його обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідачем ОСОБА_1

Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв'язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Ю.В.Геєць