Справа 556/670/18
Номер провадження 2/556/293/2018

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2018 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

з участю відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 80530 грн. 59 коп. на підставі кредитного договору №б/н від 24.12.2010 року, та судових витрат в розмірі 1762 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 24 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 1000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором належним чином не виконала. Внаслідок порушення відповідачкою своїх зобов'язань станом на 31.03.2018 р. утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 80530 грн. 59 коп., з яких: заборгованість по кредиту 998,75 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 70197,99 грн.; заборгованість за пенею та комісією 5022,87 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, фіксована складова штрафу - 500, 00 грн., процентна складова штрафу - 3810,98 грн., тому і заявлено ПАТ КБ «ПриватБанк» позов до суду.

В судове засідання представник позивача не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій, позовні вимоги підтримав повністю та просить розглянути справу у відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання з'явилися заявлені вимоги не визнали в повному обсязі. ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення в яких вказала, що дійсно користувалася кредитною карткою яку отримала від ПАТ КБ ПриватБанк. На день укладення договору банк встановив ліміт кредитної лінії на рахунку кредитної картки в сумі 1000,00 грн., Також підтвердила, що дійсно користувалася кредитною карткою, неодноразово знімала з неї грошові кошти, але постійно у визначений у договорі термін повертала грошові кошти на рахунок картки. Після закінчення терміну картки та погашення всієї заборгованості здала картку у Володимирецьке відділення ПАТ КБ ПриватБанк та була впевнена що свої зобовязання перед банком виконала. Від ПАТ КБ ПриватБанк на її адресу не надходило жодних відомостей про заборгованість яка нібито виникла з її вини.

Також звернулися до суду з письмовою заявою в якій просили відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, і просять суд застосувати наслідки такого пропуску.

Суд, дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 24 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 1000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як зазначає позивач у звязку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору щодо строків погашення кредиту, відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 31.03.2018 р. заборгованість відповідачки по кредиту становить 80530, 59 грн.

Кінцевим терміном повернення кредиту є дата останнього платежу за кредитом. Згідно отриманого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач дізнався про порушення умов договору відповідачкою в жовтні 2011 року, що у свою чергу означає, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьох річного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув в жовтні 2014 року, проте позивач звернувся до суду 21.05.2018 року. Таким чином пропустивши загальний строк позовної давності у три роки звернення з позовом до суду.

Таким чином керуючись ч.3 ст. 267 ЦК України «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення», на підставі викладеного, враховуючи обмеження визначені ст. 268 ЦК України, відповідачка заявляє про застосування позовної давність відносно позовної заяви ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.12.2010 р.

Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.»

Також суд вважає, не належним та не допустимим доказом сам розрахунок заборгованості доданий до позову. З огляду на розрахунок заборгованості вбачається, що він починається з 05.10.2011 року, а договір був укладений 24.12.2010 року. Тобто з даного розграхунку вбачаєься, що відповідачка протягом 2010 року не здійснювала погашення кредиту.

Також позивач зазначає в позові, що станом на 31.03.2018 року відповідачка має заборгованість 80530,59 грн. та посилається на доданий до позову розрахунок заборгованості та зазначає, що його відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги. Але, з огляду на розрахунок заборгованості, не можливо точно встановити, коли ж на думку позивача виникла заборгованість, при цьому очевидно, що на його думку вона виникла в 2011 році. Тобто саме тоді у позивача і виникло право на звернення до суду. Тоді ж позивач почав і нарахування штрафних санкцій.

Крім цього, варто зауважити, що розрахунок заборгованості оформлений не належним чином, в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року.

Відповідачка ОСОБА_1 сплатила за користування кредитною лінією про що вказує у своїй заяві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом тривалого періоду не надавав ОСОБА_1 відомостей про стан кредиту, в паперовій формі шляхом доставки за місцем проживання чим порушив умови договору.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що після закінчення строку дії кредитної картки, яка була видана відповідачці 24 грудня 2010 року, остання отримувала іншу кредитну картку із новим строком дії.

Так, згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилами перебіг позовної давності починається з дня, коли

особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами) які свідчать про порушення прав особи.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Банк не надав суду доказів про інший строк позовної давності, а також не клопотав про поновлення цих строків.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїх роз'ясненнях, що дані у п. 31 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначив про застосування позовної давності у справі за позовом про повернення споживчого кредиту незалежно від заяви сторони у спорі, оскільки положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняють кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в звязку зі сплином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявили відповідачка, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256,257,267 ЦК України, ст. ст. 259,263-265, 279 ЦПК України,, Пленум Вищого спеціалізованого суду України п. 31 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5) розділ XIII Перехідних положень, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Л.В.Закревський