Єдиний унікальний номер 235/3871/18 Номер провадження 22-ц/804/670/18
Категорія: 55 Номер провадження 22-ц/804/670/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року (під головуванням судді Назаренко Г.В., повний текст якого складено 22.10.2018 року) у справі № 235/387/18 за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом , посилаючись на те, що вона працювала у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаді начальника відділу автоматизації сортувальних станцій Ясинуватського регіонального інформаційно-обчислювального центру.

17 липня 2017 року її звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст.40 КЗпП України. При звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку. За період з березня по липень 2017 року заробітна плата їй не виплачувалася взагалі, заборгованість складає 31323,92 грн.. При цьому заборгованість за липень 2017 року включає в себе компенсацію за невикористані відпустки-9421,76 грн., оплату простоїв-2527,68 грн., матеріальна допомога-384,51 грн., вихідна допомога-8685,60 грн..

Крім того, їй не виплачена зарплата за червень 2016 року в сумі 2967,71 грн. та липень 2016 року-7064,35 грн..Таким чином загальна заборгованість по заробітній платі складає 41355,98 грн., яку вона просила стягнути з відповідача на її користь, а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 40149,75 грн..

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково: -стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 31323,92 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17 липня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 40149,75 грн..

- стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 714,74 грн.

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ "Українська залізниця" просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» зазначає, що з 16.03.2017 року було припинено нарахування заробітної плати з підстав відсутності зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та відсутності первинних документів із непідконтрольної території.

Підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так як залишилися на непідконтрольній території.

У відзиві зазначалося, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем у відповідача відсутні. Останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року в сумі 1786,64 грн. і вона виплачена в повному обсязі. Зазначена обставина не врахована судом першої інстанції.

Суд помилково не прийняв до уваги висновки торгово-промислової палити України засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. В зазначеному документі ретельно описуються всі події,які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати.

Надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог вважає неналежними та такими, що не підтверджують нарахування заробітної плати та наявність заборгованості.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач має перед нею заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову складає 81505,73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що з 30 квітня 2010 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», де працювала на посаді начальника відділу автоматизації сортувальних станцій Ясинуватського регіонального інформаційно-обчислювального центру.

01.08.2016 року Інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом від 13.07.2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, наданих Пенсійним фондом, розмір нарахованої заробітної плати позивачу за січень 2017 року становить 6428,30 грн., за лютий 2017 року -6790,17 грн., за березень 2017 року-5788,32 грн., за квітень-липень 2017 року- дані відсутні (а.с.14).

Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листів, заборгованість по виплаті заробітної плати за період з березня по липень 2017 року становить: березень -5788,32 грн., квітень - 3880,64 грн., травень - 4915,48 грн., червень - 3678,88 грн., липень - 21019,55 грн.. В розрахункових листах за квітень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачем, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року 5788,32 грн.(а.с.31) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України.

На запит суду про надання відповідачем табелів обліку робочого часу, помісячного розрахунку заробітної плати позивачки за вказаний період, довідки - розрахунку невикористаних днів відпустки та про розмір компенсації за невикористані дні відпустки, інформації про наявність та розмір інших грошових виплат ОСОБА_2., які їй повинен був виплатити роботодавець на день звільнення відповідач повідомив, що за період з 01 по 15 березня 2017 року ОСОБА_2. нарахована заробітна плата та отримана нею у касі Дирекції у м.Лиман 24.07.2017 року в сумі 1786,64 грн.. З 16 березня 2017 року від виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» до Дирекції у м.Лиман не надходили документи для нарахування та виплати заробітної плати, на підконтрольній Україні території відсутня будь - яка первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року (а. с.44).

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем розрахунковими листами, наданими Пенсійним Фондом України індивідуальними відомостями про застраховану особу

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Суд також прийняв до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких вбачається, що розмір нарахованої заробітної плати позивачеві за березень 2017 року становить 5788,32 грн. та згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачем, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена (за першу половину березня 2017 року виплачена у липні 2017 року), про що відповідач надав витяг із відомості на виплату грошей за березень 2017 року, розмір нарахованої заробітної плати відповідає відомостям, переданим відповідачем у Пенсійний фонд України.

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права.

В відповіді на запит суду відповідач зазначив, що за період з 01 по 15 березня 2017 року ОСОБА_2. нарахована заробітна плата та отримана нею у касі Дирекції у м.Лиман 24.07.2017 року в сумі 1786,64 грн..Зазначена обставина підтверджується відомістю на виплату грошей за березень 2017 року, згідно якої ОСОБА_2 отримала 1786,64 грн. за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року (а.с.92зв.), що необгрунтовано не враховано судом першої інстанції при розрахунку розміру заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року. Надані позивачем докази нічим не спростовані.

За таких обставин заборгованість за березень 2017 року складає 4001,68 грн. (5788,32 - 1786,64). Тобто загальна заборгованість за березень-липень 2017 року складає не 31323,92 грн., а 29537,28 грн..

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за березень-липень 2017 року в сумі 29537,28 грн.. Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми заборгованості за березень-липень 2017 року підлягає зміні в розмірі стягнутої суми з 31323,92 грн. на 29537,28 грн..

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем при її звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на висновок Торгово-промислової Палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Зокрема, суд зазначив, що єдиним документом є сертифікат Торгово-промислової Палати України . Проте такий сертифікат відповідачем не наданий. Тому суд прийшов до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у невиплаті позивачеві сум при звільненні.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 -ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивача є обґрунтованими, а посилання суду на те, що відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати, а наданий висновок Торгово-промислової палати носить консультативний характер є помилковим.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Отже, унеможливлення виконання обов'язків, передбачених статтями 47, 83, 115 та 116 КЗпП України перед працівниками, що вивільнені за скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме в день звільнення кожному працівникові надати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотний характер, що підтверджено висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили та є підставами для звільнення відповідача від відповідальності.

Позивачку було звільнено 17 липня 2017 року у зв'язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто на момент звільнення існували форс-мажорні обставини, які є підставою для висновку про відсутність вини підприємства в несвоєчасному розрахунку з позивачем, а тому і відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, та в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 714,74 грн.. А тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, оскільки настання обставин непереборної сили, що встановлені цим висновком, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Згідно з п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у скасованій частині та його зміні.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач ставила питання про невиплату заробітної плати за червень- липень 2016 року в сумі 10032,06 грн..В цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржувалося, а тому його законність апеляційним судом не перевірялася.

Відповідно до частин 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскаржуваним рішенням суду з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 714,74 грн.. Оскільки апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати частково покладаються на позивачку, підстав для стягнення їх з відповідача немає.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1072,11 грн.. Апеляційна скарга задоволена частково, у зв'язку із чим з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 602,20 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 81505,73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367,369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору в дохід держави скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягненні з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судового збору в дохід держави відмовити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в сумі 29537(двадцять дев'ять тисяч п»ятьсот тридцять сім гривень) 28 копійок замість стягнутої 31323,92 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в сумі 602,20 грн..

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Г.В. Новікова

А.В. Гапонов

Л.П.Никифоряк