Справа № 706/1479/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

В складі головуючого - судді Орендарчука М.П.

при секретарі Пізняк Т.В.,

за участі представника позивача: Лозова К.В.,

представника відповідача: Підліснюка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом заступник керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави до Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_3, Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сільськогосподарський виробничий кооператив «ЕКОПРОДУКТ» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

До Христинівського районного суду Черкаської області звернувся із позовом заступник керівника Уманської місцевої прокуратури Черкаської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сільськогосподарський виробничий кооператив «ЕКОПРОДУКТ» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Просив суд:

Визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагенства у Черкаській області №23-5291/14-14-СГ від 10.11.2014 про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 58,8725 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки землі.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 58,8725 га, (кадастровий номер НОМЕР_1, нормативна грошова оцінка згідно витягу від 22.08.2017 становить 2 228 331,53 грн.), яка розташована в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області та ОСОБА_3 10.11.2014 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2015, індексний номер 18781633, прийняте державним реєстратором Христинівського РУЮ Черкаської області Діденко В.В.

Підставою позовних вимог зазначає, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і у порядку, визначеному законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Дана норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» кореспондує ст. 45 ЦПК Україн

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, тощо

Земля, положеннями ст. 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України, визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

У державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у приватну і комунальну власність.

Виходячи із норм ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 177, 181, 324, гл. 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст. ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок із земель державної та комунальної власності у власність або користування.

Отже, правовідносини, пов'язані із передачею земель державної чи комунальної власності в оренду із порушення Закону, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула із державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Аналогічних правових позицій при вирішенні питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи притримується і Європейський суд з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Таким чином, прийняття Головним управлінням Держземагентства (на цей час Держгеокадастру) у Черкаській області (далі по тексту - відповідач 1) з порушенням вимог земельного законодавства наказу про передачу ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 2) в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства та укладення відповідного договору оренд землі, беззаперечно становить суспільний інтерес, а звернення із позовом прокурора на захист інтересу держави відповідає принципу розумної «пропорційності» між втручанням у права фізичної особи та інтересами суспільства.

Головне управління Держземагентства у Черкаській області є органом, що здійснює від імені та в інтересах держави правомочності, що пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням земельними ділянками державної власності, тобто виступає суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, на який законом покладено обов'язок захищати порушені права держави у сфері земельних відносин, як політико-правової організації суспільства.

Неналежне виконання головним управлінням покладених на нього функцій, передача в оренду відповідачу 2 земельної ділянки із порушенням встановленого порядку, свідчить про нездійснення належного захисту інтересу держави суб'єктом владних повноважень та являється виключним випадком для звернення прокурора з позовом до суду.

При цьому, порушення інтересів держави полягає у недотриманні встановленого законом порядку розпорядження землями державної власності, що призвело до отримання громадянином земельної ділянки в позаконкурентному порядку.

Необхідність захисту інтересів держави полягає: у відновленні законності та справедливої рівновагим між інтересами суспільства і орендарем, відновлення порушених прав держави на розпорядження земельною ділянкою у відповідності до вимог закону; дотримання принципу раціонального використання землі та відновлення безпідставно зміненого юридичного статусу земельної ділянки.

Зважаючи на те, що прокурором оспорюється прийнятий відповідачем 1 наказ та укладений на його підставі договір, тому до суду прокурор звертається у статусі позивача

Встановлено, що 14.10.2014 ОСОБА_3 звернувся із заявою до відповідача 1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 57,7000 га в оренду для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Орадівської сільської ради (за межами населеного пункту) Христинівського району Черкаської області.

22.10.2014 в. о. начальника ГУ Держземагенства у Черкаській області видано наказ № 23-4873/14-14-СГ про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення означеної вище земельної ділянки.

10.11.2014 наказом управління №23-5291/14-14-СГ затверджено виготовлений проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 58,8725 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки землі.

Того ж дня між ГУ Держземагентства у Черкаській області та ОСОБА_3 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

22.01.2015 відомості про право оренди земельної ділянки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

01.07.2016 земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 58,8725 га ОСОБА_3 за згодою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (№ 3311/6-16 від 25.04.2016) передана в суборенду Сільськогосподарському виробничому кооперативу «ЕКОПРОДУКТ».

Законодавчо визначеної процедури передачі ОСОБА_3 в оренду спірної земельної ділянки відповідачем 1 не дотримано, реальні наміри громадянина на вироблення товарної сільськогосподарської продукції не перевірені, можливість обробляти землю, у тому числі наявність відповідного досвіду, належними документами не підтверджені, що призвело до прийняття ГУ Держземагентства у Черкаській області протиправних наказів та передачі земельної ділянки державної власності ОСОБА_3 у позаконкурентному порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства

Таким чином, за змістом ст. ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених ч. 1 ст. 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності у нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства (правовий висновок ВСУ у справі №6-248цс16).

У заяві до ГУ Держземагентства у Черкаській області від 14.10.2014 ОСОБА_3 зазначив про те, що він має намір одноосібно створити фермерське господарство, право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для фермерського господарства ним не використано.

До заяви відповідач 2 долучив обґрунтування розмірів земельної ділянки, копію паспорта, копію трудової книжки, викопіювання із планово-картографічного матеріалу Орадівської сільської ради на земельні ділянки площами 48,0777 га, 1,2263 га та 8,4036 га, копію договору оренди між Христинівською РДА та СФГ «ЕЛІТА» на земельну ділянку площею 48,0777 га та відмову Селянського (фермерського) господарства «ЕЛІТА» від використання земельної ділянки.

Задовольняючи заяву та надаючи дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації, ГУ Держземагентства у Черкаській області належну перевірку не провело, реальні наміри у орендаря на здійснення товарного сільськогосподарського виробництва у формі фермерського господарства не встановило.

Так, для створення фермерського господарства ОСОБА_3 27.03.2014 було надано в оренду із земель державної власності земельну ділянку площею 49,7413 га в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

14.03.2014 ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства передано в оренду дві земельні ділянки площами 23,5604 га та 3,400 га в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району, та 10.11.2014 земельну ділянку в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району площею 58,8725 га. На основі 4-х земельних ділянок, розташованих у 3-х населених пунктах ОСОБА_3 25.11.2014 створив фермерське господарство «Сарматія».

Отримавши 20.03.2015 в оренду для фермерського господарства земельну ділянку площею 16,7969 га в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району, ОСОБА_3 утворив фермерське господарство «Ботвинівське».

Таким чином, ОСОБА_3 являється засновником двох фермерських господарств, для здійснення діяльності, яких у період 2014 - 2015 років, отримав в оренду 5 земельних ділянок загальною площею 152,3711 га в адміністративних межах чотирьох населених пунктів Христинівського району.

Ознаками фермерського господарства, виходячи із змісту ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фермерське господарство» є: 1) наявність статусу юридичної особи, 2) це форма підприємницької діяльності, 3) ця діяльність здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах, 4) сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є виробнича сільськогосподарська діяльність пов'язана з використанням земель сільськогосподарського призначення як основного засобу виробництва, 5) метою діяльності ФГ є одержання прибутку.

Саме для забезпечення реальної можливості ведення фермерського господарства, як об'єднання членів сім'ї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності положеннями ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України передбачено право громадян на отримання не на конкурентних засадах у власність або в оренду земельної ділянки державної власності, але не у будь-якій кількості та не у будь-яких розмірах, а саме земельної ділянки єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства.

Перспективи діяльності фермерського господарства на земельних ділянках розташованих у різних населених пунктах ОСОБА_3 не обґрунтував, подані до Головного управління Держземагентства у Черкаській області заяви застережень із вказаного приводу взагалі не містять.

Висловлене у заяві, адресованій ГУ Держземагентства у Черкаській області, бажання ОСОБА_3 здійснювати фермерську діяльність одноособово, відсутність членів ФГ та перебування його у трудових відносинах на повний робочий день у ПАТ «Київгаз» свідчить про відсутність реальних намірів останнього створити об'єднання членів сім'ї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності.

Більш того, всі отримані ОСОБА_3 земельні ділянки для фермерського господарства передані останнім в суборенду ПП «Агротрейд групп» та СВК «ЕКПРОДУКТ», що свідчить про використання ОСОБА_3 процедури штучного створення фермерського господарства для одержання іншими суб'єктами господарюванняув користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству, як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Із системного аналізу вищевказаних норм слідує, що громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин, або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Для утворення фермерського господарства ОСОБА_3 вже отримував у користування земельні ділянки державної власності площею 49,7413 га, 23,5604 га та 3,400 га.

А тому передача ОСОБА_3 10.11.2014 спірної земельної ділянки здійснена із порушенням вимог ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123,134 ЗК України та в позаконкурентному порядку.

Допущені відповідачем 1 порушення під час прийняття рішень про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними у судовому порядку. Визначальним у правовідносинах із надання земельної ділянки в оренду є волевиявлення власника землі здійснене у формі відповідного рішення, яке у подальшому реалізується шляхом оформлення похідного документа у вигляді договору оренди, укладеного на підставі рішення власника землі.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Оспорюваний договір оренди землі укладений із порушенням вимог Земельного кодексу України, законів України «Про фермерське господарство», «Про оренду землі», а тому підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

З аналогічних підстав недійсним є договір суборенди земельної ділянки площею 58,8725 га в адміністративних межах Орадівської сільської ради, що укладений 01.07.2016 між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «ЕКОПРОДУКТ».

Статтею 7 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі.

У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Зважаючи на те, що СВК «ЕКОПРОДУКТ» спірну земельну ділянку державної власності отримав в обхід конкурентних засад, тому договір суборенди є недійсним, як похідний від основного правочину - договору оренди землі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається (ч. 6 ст. 21 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленого законом.

Однак, обставини справи вказують, що спірний договір оренди земельної ділянки та договір суборенди укладені з порушенням законодавчо визначеного порядку.

При цьому, ст. 26 вказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, визнаючи недійсними договір оренди, скасуванню також підлягає рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права користування землею.

Вказане забезпечить належний та повний захист речового права держави на спірну земельну ділянку.

Так як, спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах Орадівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, тому справа підсудна Христинівському районному суду, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ГУ Держземагенства у Черкаській області щодо вирішення даного питання поклався на думку суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 надіслав відзив на позов у якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки у позові не зазначено обґрунтованих доводів на незаконність наказу ГУ Держземагенства у Черкаській області та просив слухати справу у його відсутність.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сільськогосподарський виробничий кооператив «ЕКОПРОДУКТ» в судове засідання не з»явився про час та місце слухання справи неодноразово, був повідомлений встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного.

ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону). Частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Таким чином, за змістом ст. ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених ч. 1 ст. 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

Ознаками фермерського господарства, виходячи із змісту ст. ст. 1, 2 Закону України «Про фермерське господарство» є: 1) наявність статусу юридичної особи, 2) це форма підприємницької діяльності, 3) ця діяльність здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах, 4) сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є виробнича сільськогосподарська діяльність пов'язана з використанням земель сільськогосподарського призначення як основного засобу виробництва, 5) метою діяльності ФГ є одержання прибутку.

Саме для забезпечення реальної можливості ведення фермерського господарства, як об'єднання членів сім'ї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності положеннями ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України передбачено право громадян на отримання не на конкурентних засадах у власність або в оренду земельної ділянки державної власності, але не у будь-якій кількості та не у будь-яких розмірах, а саме земельної ділянки єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Судом встановлено, що 14.10.2014 ОСОБА_3 звернувся із заявою до відповідача 1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 57,7000 га в оренду для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Орадівської сільської ради (за межами населеного пункту) Христинівського району Черкаської області.22.10.2014 в. о. начальника ГУ Держземагенства у Черкаській області видано наказ № 23-4873/14-14-СГ про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення означеної вище земельної ділянки.

10.11.2014 наказом управління №23-5291/14-14-СГ затверджено виготовлений проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 58,8725 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки землі.

Того ж дня між ГУ Держземагентства у Черкаській області та ОСОБА_3 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки.

22.01.2015 відомості про право оренди земельної ділянки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

01.07.2016 земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 58,8725 га ОСОБА_3 за згодою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (№ 3311/6-16 від 25.04.2016) передана в суборенду Сільськогосподарському виробничому кооперативу «ЕКОПРОДУКТ».

Законодавчо визначеної процедури передачі ОСОБА_3 в оренду спірної земельної ділянки відповідачем 1 не дотримано, реальні наміри громадянина на вироблення товарної сільськогосподарської продукції не перевірені, можливість обробляти землю, у тому числі наявність відповідного досвіду, належними документами не підтверджені, що призвело до прийняття ГУ Держземагентства у Черкаській області протиправних наказів та передачі земельної ділянки державної власності ОСОБА_3 у позаконкурентному порядку.

У заяві до ГУ Держземагентства у Черкаській області від 14.10.2014 ОСОБА_3 зазначив про те, що він має намір одноосібно створити фермерське господарство, право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для фермерського господарства ним не використано.

До заяви відповідач 2 долучив обґрунтування розмірів земельної ділянки, копію паспорта, копію трудової книжки, викопіювання із планово-картографічного матеріалу Орадівської сільської ради на земельні ділянки площами 48,0777 га, 1,2263 га та 8,4036 га, копію договору оренди між Христинівською РДА та СФГ «ЕЛІТА» на земельну ділянку площею 48,0777 га та відмову Селянського (фермерського) господарства «ЕЛІТА» від використання земельної ділянки.

Задовольняючи заяву та надаючи дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації, ГУ Держземагентства у Черкаській області належну перевірку не провело, реальні наміри у орендаря на здійснення товарного сільськогосподарського виробництва у формі фермерського господарства не встановило.

Так, для створення фермерського господарства ОСОБА_3 27.03.2014 було надано в оренду із земель державної власності земельну ділянку площею 49,7413 га в адміністративних межах Вербуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

14.03.2014 ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства передано в оренду дві земельні ділянки площами 23,5604 га та 3,400 га в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району, та 10.11.2014 земельну ділянку в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району площею 58,8725 га.

На основі 4-х земельних ділянок, розташованих у 3-х населених пунктах ОСОБА_3 25.11.2014 створив фермерське господарство «Сарматія».

Отримавши 20.03.2015 в оренду для фермерського господарства земельну ділянку площею 16,7969 га в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району, ОСОБА_3 утворив фермерське господарство «Ботвинівське».

Таким чином, ОСОБА_3 являється засновником двох фермерських господарств, для здійснення діяльності, яких у період 2014 - 2015 років, отримав в оренду 5 земельних ділянок загальною площею 152,3711 га в адміністративних межах чотирьох населених пунктів Христинівського району.

Перспективи діяльності фермерського господарства на земельних ділянках розташованих у різних населених пунктах ОСОБА_3 не обґрунтував, подані до Головного управління Держземагентства у Черкаській області заяви застережень із вказаного приводу взагалі не містять.

Висловлене у заяві, адресованій ГУ Держземагентства у Черкаській області, бажання ОСОБА_3 здійснювати фермерську діяльність одноособово, відсутність членів ФГ та перебування його у трудових відносинах на повний робочий день у ПАТ «Київгаз» свідчить про відсутність реальних намірів останнього створити об'єднання членів сім'ї та родичів для спільного здійснення сільськогосподарської підприємницької діяльності.

Більш того, всі отримані ОСОБА_3 земельні ділянки для фермерського господарства передані останнім в суборенду ПП «Агротрейд групп» та СВК «ЕКПРОДУКТ», що свідчить про використання ОСОБА_3 процедури штучного створення фермерського господарства для одержання іншими суб'єктами господарюванняув користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Для утворення фермерського господарства ОСОБА_3 вже отримував у користування земельні ділянки державної власності площею 49,7413 га, 23,5604 га та 3,400 га.

А тому передача ОСОБА_3 10.11.2014 спірної земельної ділянки здійснена із порушенням вимог ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123,134 ЗК України та в позаконкурентному порядку.

З аналогічних підстав недійсним є договір суборенди земельної ділянки площею 58,8725 га в адміністративних межах Орадівської сільської ради, що укладений 01.07.2016 між ОСОБА_3 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «ЕКОПРОДУКТ».

Зважаючи на те, що СВК «ЕКОПРОДУКТ» спірну земельну ділянку державної власності отримав в обхід конкурентних засад, тому договір суборенди є недійсним, як похідний від основного правочину - договору оренди землі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, у разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається (ч. 6 ст. 21 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленого законом.

Однак, обставини справи вказують, що спірний договір оренди земельної ділянки та договір суборенди укладені з порушенням законодавчо визначеного порядку.

При цьому, ст. 26 вказаного Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, визнаючи недійсними договір оренди, скасуванню також підлягає рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права користування землею.

Аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265, 267 ЦПК України, ст. ст. 22, 31,93, 122-124, 134 ЗК України, ЗУ «Про фермерське господарство», ЗУ «Про оренду землі», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагенства у Черкаській області №23-5291/14-14-СГ від 10.11.2014 про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 58,8725 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району терміном на 10 років із річною орендною платою 4,5% від нормативної грошової оцінки землі.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 58,8725 га, (кадастровий номер НОМЕР_1, нормативна грошова оцінка згідно витягу від 22.08.2017 становить 2 228 331,53 грн.), яка розташована в адмінмежах Орадівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області та ОСОБА_3 10.11.2014 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2015, індексний номер 18781633, прийняте державним реєстратором Христинівського РУЮ Черкаської області Діденко В.В.

Стягнути солідарно із ГУ Держземагенства у Черкаській області, ОСОБА_3 на користь прокуратури Черкаської області (18000, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, код за , р/р 3751 в Державній казначейській службі України у м. Київ, МФО 820172) судові витрати в сумі 3200 грн. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення

.У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його прог

олошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.П. Орендарчук