РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/813/18

провадження у справі № 2/0285/867/18

18 грудня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1 не прибула

відповідач: представник ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до повноліття сина, та на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином трьох років.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1000 грн. залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 16.01.2016 року перебували у шлюбі з відповідачем, який 29.03.2017 року було розірвано. Сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5, 28.06.2017 року. З відповідачем дружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Син проживає і знаходиться на утриманні матері. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина

Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому зсіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. При цьому зазначив, що відповідач з березня 2018 року щомісячно добровільно перераховує по 1000 грн. на утримання сина. Він також несене додаткові витрати на утримання сина, купує речі, іграшки та продукти харчування. Разом з тим, відповідач приймав участь у проведенні Антитерористичної операції в районах Донецької та Луганської областей та несе додаткові витрати на лікування. Відповідач не має постійної роботи, не отримує постійний заробіток, інших доходів.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відп овідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3, сторони у справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 29.03.2017 року шлюб між сторонами урозірвано (а.с.9).

Неповнолітній син знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.3).

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 25.09.2014 року солдату ОСОБА_3 встановлено діагноз: стан після гострої реакції на стрес, антено-невротичний синдром з виходом в компенсацію. Потребує відпустки за станом здоровя на 30 календарних днів. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 20.01.2015 року солдат ОСОБА_3 потребує звільнення від виконання службових обовязків на 15 календарних днів (а.с. 71, 74).

Посилання представника відповідача на те, що у звязку з перебуванням ОСОБА_3 в АТО, останній потребує лікування, й відповідно несе додаткові витрати на лікування, є безпідставними, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а наявні медичні довідки підтверджують лише необхідність відповідачу у 2014-2015 роках бути звільненим від обовязків військової служби на 15-30 днів.

Отже, як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей, окрім сина ОСОБА_4 на утриманні - не має.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено й в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що у звязку із обєктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку - позивач дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а відповідач, враховуючи його стан здоровя, сімейний стан, матеріальне становище та всі обставини, що мають істотне значення не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн., як просила позивач у позовній заяві. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення і визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати в іншій частині компенсувати за рахунок Державного бюджету України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживаюча ІНФОРМАЦІЯ_6, іпн. НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 5 березня 2018 року і до досягнення сином повноліття - 28 червня 2035 року.

Стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в 528 (пятсот двадцять вісім) гривень 60 копійок.

Судові витрати в іншій частині компенсувати за рахунок Державного бюджету України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

Суддя Т.Б. Сташків