Справа № 703/4769/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.

секретаря судового засідання Покотиленко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Смілянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся 19.12.2018 до суду із вказаною заявою, зазначивши, що 15.02.2015 року в м. Макіївці Донецької області помер його батько, ОСОБА_2, внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності.

Для реєстрації смерті звернувся до Гірницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, де отримав свідоцтво про смерть батька - ОСОБА_2.

У звязку з тим, що на час отримання свідоцтва про смерть органи державної влади України не здійснювали свої повноваження на окупованій території Донецької області, то даний документ вважається недійсним в державних органах України.

Встановлення факту смерті батька необхідно заявнику для державної реєстрації смерті батька, отримання спадщини та отримання недоотриманої пенсії, у звязку з чим звернувся до суду із вказаною заявою.

Заявник у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд спарв за його відсутності, заявлені вимоги підтримав з наведених у заяві підстав, просив задовольнити.

Заінтересована особа, Смілянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, із заявою ознайомлена, заяв по суті справи в установлений судом строк не подали, про розгляд справи повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечили.

Суд, перевіривши матеріали справи, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, від яких надійшли відповідні заяви, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно вимог ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини з посиланням на докази.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 17.02.2015 р. серії І-НО № 833227, виданого Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, - 15.02.2015 року помер ОСОБА_2 у віці 64 роки, причиною смерті зазначено - хронічну серцево-судинна недостатність.

Згідно свідоцтва про народження від 16.12.1985 серії VI-HO №380979 заявник ОСОБА_1 є сином покійного ОСОБА_2

Відповідно до договору №703/717 від 16.02.2015 року ОСОБА_2 похований в м. Макіївка Донецької області.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, визнані тимчасово окупованими територіями, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р. м. Макіївка віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд установив, що батько заявника, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_2

Відповідно положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрації смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», затверджено, зокрема, форму лікарського свідоцтва про смерть (форма 106/о) та фельдшерської довідки про смерть (форма 106-1/о).

Вказані документи визначені, як підстави для проведення державної реєстрації смерті у Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 19.10.2000 № 52/5.

16.02.2015 року лікарем ОСОБА_3 видано довідку про причину смерті за № 50 (форма №106/о), ОСОБА_2 померлого 15.02.2015 р.

Відповідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 цієї статті визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи з цих положень закону, заявнику повідомлено що він може отримати відмову у реєстрації смерті батька, оскільки ним подано документ, виданий на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження .

Проте, згідно ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розкриває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Встановлення факту смерті матері заявника необхідно для оформлення спадщини, отримання недоотриманої пенсії та допомоги на поховання.

Відповідно п. 9 ч. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду.

Таким чином, суд вважає встановленим факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, який за життя був зареєстрований і проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого15.02.2015 року у м. Макіївка Донецької області, Україна, тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 76-80, 265, 259, 315-317, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті батька на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа : Смілянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, померлого15.02.2015 року у м. Макіївка Донецької області, визнаному тимчасово окупованою територією України, який за життя був зареєстрований і проживав за адресою: Україна, Донецька обл., м. Макіївка, м/н. «Зелений»АДРЕСА_1.

Рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно після його проголошення видати учасникам справи та невідкладно надіслати до Смілянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для державної реєстрації смерті особи .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а матеріали справ надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення складено та проголошено 20.12.2018 о 14.00 год.

Заявник ОСОБА_1, тимчасове місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Заінтересована особа - Смілянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, місцезнаходження: Черкаська обл., м. Сміла, вул. Вячеслава Чорновола, 24, .

Головуючий: Л. А. Пасацька