Справа № 664/787/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2018 року м. Олешки

Цюрупинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Сіденко С. І.,

секретаря судових засіданнь Скорик Н. С.,

за участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Органу опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки і піклування Олешківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач по справі є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач ОСОБА_3 проживала без реєстрації за адресами АДРЕСА_1. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній ОСОБА_2 відповідно до розпорядження голови Олешківської районної державної адміністрації від 24 листопада 2016 року № 543 «Про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_2» 29 листопада 2016 року тамчасово, на 6 місяців, влаштований до комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини». Згідно листа комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» від 15 листопада 2017 року № 783, мати хлопчика, за час перебування дитини у закладі, відвідувала його двічі (08.03.2017 р.. 03.04.2017 р.). З квітня 2017 року мати дитину не відвідувала, не телефонувала, не цікавилася станом здоров'я та долею дитини, ніякої допомоги на його утримання не надавала. Станом на 11 січня 2018 року гр. відповідач по справі ОСОБА_3 свого малолітнього сина ОСОБА_2 із комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» не забрала, будь - яких дій щодо повернення дитини у родину не вчинила, матеріально дитину не утримувала. Із вищезазначеного вбачається, що мати дитини ніякої педагогічної, посильної трудової або іншої участі у вихованні сина не бере, ніяким чином про нього не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, успіхами, станом здоров'я не цікавиться, не турбується про фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухиляння від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення гр. ОСОБА_3 щодо своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків встановленого для дітей відповідного віку прожиткового мінімуму.

Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав з наведених в ньому підстав, просив суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини.

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги, в подальші судові засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд відмовити в задоволені позовних вимог та не позбавляти її батьківських прав. Свою позицію мотивувала тим, що вона сирота, опинилася з двома дітьми на руках без засобів для існування, тому просила її сина ОСОБА_2 тимчасово влаштувати до дитячого будинку. Однак її життєві обставини змінились, вона 20.07.2018 року зареєструвала шлюб, має намір та можливість забрати свого сина додому і займатися його вихованням та утриманням. Для цього на даний час створені всі необхідні умови. Її чоловік працевлаштований та забезпечує їх родину, в тому числі і молодшого сина відповідача, який проживає разом з ними. Актом обстеження житлово-побутових умов за новою адресою проживання підтверджено існування належних умов для виховання її сина. Надала суду відповідний відзив на позовну заяву до якого додала свідоцтво про шлюб від 20.07.2018 року (а. с. 55), договір оренди житлового приміщення від 18.06.2018 р. (а. с. 56), акт обстеження житлово-побутових умов від 14.05.2018, відповідно до якого для виховання дитини створені всі умови (а. с. 60).

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав відповідача ОСОБА_3, просив відмовити в задоволенні позову з тих же підстав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з відповідачем у справі уклав шлюб 20.07.2018 року. У відповідача є двоє дітей. Він разом з позивачем на даний час проживають разом з його батьками. Мають намір повернути неповнолітнього ОСОБА_2 до родини. Для цього створені всі необхідні умови за місцем їх проживання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є батьком чоловіка відповідача по справі. Добре знає відповідача. Його син разом з відповідачем хочуть повернути неповнолітнього ОСОБА_2 до родини. На даний час для цього створені всі необхідні умови. Зі свого боку він має намір своєму сину та його дружині ОСОБА_3 допомагати матеріально, в тому числі і утримувати неповнолітнього ОСОБА_2

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є матір'ю чоловіка відповідача по справі. Добре знає відповідача. Її син разом з відповідачем хочуть повернути неповнолітнього ОСОБА_2 до родини. На даний час для цього створені всі необхідні умови. Відповідач та її син проживають у її будинку, який обладнаний всією необхідною побутовою технікою. Відповідач по справі не має шкідливих звичок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він працює сімейним лікарем. Дитину, відносно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав він не бачив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що працює виховатилем-методистом у Херсонському обласному будинку дитини, в якому знаходиться тимчасово ОСОБА_2 Неповнолітня на той час відповідачка залишила дитину в цьому закладі. Спочатку перебування дитини в дитячому будинку мати рідко відвідувала сина, але в подальшому почала приходити до сина систематично, приносила їжу, іграшки. Неповнолітній ОСОБА_2 впізнає матір, проявляє до неї позитивні емоції. Крім відповідача дитину відвідували сестра відповідача. Розвиток дитини відповідає її віку.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов'язки батьків щодо виховання дитини.

Судом встановлено, що відповідач по справі є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 5).

Доводи позивача, викладені в позовній заяві підтверджені відповідними доказами:

-розпорядженням голови районної державної адміністрації про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_2 тамчасово, на 6 місяців, до комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» (а. с. 10);

-актом про факт передачі дитини (а. с. 11);

-листами та актами КЗ «Херсонський обласний будинок дитини» Херсонської обласної ради про невідвідування дитини (а. с. 20, 22, 23, 24);

-висновком Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області про доцільність позбавлення батьківських прав (а. с. 25).

При дослідженні письмових матеріалів справи суд звертає увагу на той факт, що відповідач по справі народила дитину у неповнолітньому віці, будучи сиротою, не перебуваючи при цьому у шлюбі та не маючи доходу. Дитина була влаштована тамчасово, на 6 місяців, до комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини за заявою її матері у зв'язку з її скрутним матеріальним становищем (а. с. 9).

Мати дитини має намір повернути її до родини, що підтверджується заявою позивача (а. с. 59) та письмовою відмовою органу опіки та піклування про розгляд заяви матері про повернення дитини (а. с. 61, 62).

Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав винесений без спілкування з нею та без врахування її позиції.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно її сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини.

Відповідач з моменту тимчасового влаштування її дитини до комунального закладу кардинально змінила своє життя, зареєструвала шлюб, проживає за новою адресою, фактично створила нову родину, в судовому засіданні батьки чоловіка охарактеризували її виклюяно з позитивної сторони. Таким чином первісні докази щодо невиконання батьківських обов'язків та про обстеження умов проживання відповідача за колишніми адресами, надані позивачем втратили свою доказову значимість на момент розгляду справи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи минулу поведінку відповідача, яка на даний час кардинально змінилася, щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню сина ОСОБА_2, її слід попередити, що у разі умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків в майбутньому вона буде позбавлена батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4-13,76-93, 95, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Органу опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки і піклування Олешківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відібрати у комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» Херсонської обласної ради, що знаходиться у м. Херсоні по вул. І.Кулика, 149-А дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повернути матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Нововасилівка Снігурівського району Миколаївської області області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду в частині відібрання дитини допустити до негайного виконання.

Попередити ОСОБА_3 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов'язків щодо її малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, шляхом подання скарги до апеляційного суду Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя підпис Сіденко С. І.

Згідно з оригіналом

Суддя Сіденко С. І.