МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

17.12.2018 року Справа № 370/3570/18

Суддя Макарівського районного суду Київської області Тандир О.В., перевіривши на відповідність вимогам ст.ст.161-164 ЦПК України заяви

ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

12.12.2018 року до Макарівського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Заява про видачу судового наказу за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 163 ЦПК України.

Так, встановлено, що у порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 163 та ч. 5 ст. 95 ЦПК України, копії документів, додані до заяви на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, не засвідчені в установленому законом порядку. Так, відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, заявник засвідчує своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України)

Відповідно до ст. 78 та ст. 95 ЦПК України для того щоб бути допустимим доказом будь-який документ повинен бути залучений до матеріалів справи або в оригіналі або із відміткою про засвідчення копії документа, відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України визначено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Хоча ксерокопії документів, надані заявником на підтвердження обставин, викладених у заяві про видачу судового наказу, і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справи повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування (письмові докази надані заявником не засвідчені відповідно до вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України, а саме не місять і ні підпису заявника, а ні дати засвідчення).

Аналогічна правова позиція щодо допустимості доказів викладена зокрема у поставі Верховного Суду у справі №904/8549/17 від 11.07.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України. Крім того, наказне провадження є спрощеним порядком розгляду справи, а тому вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки заява не відповідає вимогам статті 163 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. ст. 163, 165, 166 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Розяснити заявнику, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя О.В. Тандир