Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 347/1225/13-ц

провадження № 61-30849св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

треті особи: відділ містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2017 року про закриття провадження у складі судді Бучинського А. Б. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бойчук І. В., Проскурніцького П. І., Васильковського В. М.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: відділ містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, про визнання недійсними декларацій про початок виконання будівельних робіт, визнання недійсними містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, зобов'язання привести квартиру у попередній стан відповідно до плану будинку.

Позовна заява мотивована тим, що вони є співвласниками квартири № 1, а відповідач - власник квартири № 3, що розташовані на АДРЕСА_1, Косівського району, Івано-Франківської області. ОСОБА_7 почала здійснювати у своїй квартирі капітальний ремонт із повною реконструкцією кімнат квартири. На проведення вказаних робіт останній було надано декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 03 січня 2013 року та містобудівні умови й обмеження забудови земельної ділянки, видані відділом архітектури Косівської районної державної адміністрації 17 грудня 2012 року. На думку позивачів, через надання відповідачу оскаржуваних ними документів було порушено їх права та інтереси як співвласників суміжної квартири.

У зв'язку з викладеним просили визнати їх недійсними та зобов'язати

ОСОБА_7 привести квартиру № 3 на АДРЕСА_1, Косівського району, Івано-Франківської області у попередній стан, відповідно до плану будинку.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Після останнього скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, з урахуванням останніх уточнених вимог просили визнати недійсною декларацію про початок будівельних робіт, зареєстровану Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 03 січня 2013 року за № ІФ28; скасувати реєстрацію декларації про початок будівельних робіт від 03 січня 2013 року за № ІФ28; визнати недійсною заяву ОСОБА_7 від 17 грудня 2012 року щодо видачі містобудівельних умов та обмежень; визнати недійсними містобудівельні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 17 грудня 2012 року за № 253 та скасувати їх реєстрацію, заборонити вчиняти дії з реконструкції квартири № 3 в будинку № АДРЕСА_1 Косівського району Івано-Франківської області під магазин.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від

03 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_7, треті особи: відділ містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області в частині визнання недійсними містобудівельних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 17 грудня 2012 року.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позовна вимога позивачів про визнання недійсними містобудівних умов і обмежень від 17 грудня 2012 року, виданих ОСОБА_7, уже була розглянута під час розгляду цієї ж справи Косівським районним судом Івано-Франківської області від 01 жовтня 2013 року між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому в цій частині позовних вимог провадження у справі підлягає закриттю, оскільки мова йде про одні і ті ж самі містобудівні умови, видані ОСОБА_7, незважаючи на розбіжність у написанні їх номеру, який зазнавав різних правок.

У касаційній скарзі, поданій 06 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 3 у будинку № АДРЕСА_1, укладений між продавцем ОСОБА_9 та покупцем ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу 22 жовтня 2012 року за № 948; заборонити ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії щодо реконструкції квартири № 3 на АДРЕСА_1 під магазин; визнати недійсною заяву ОСОБА_7 від 17 грудня

2012 року щодо видачі містобудівних умов та обмежень; визнати недійсними містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 17 грудня 2012 року №253 та скасувати їх реєстрацію; визнати недійсною декларацію про початок будівельник робіт, зареєстровану інспекцією державного архітектурного будівельного контролю від 03 січня 2013 року № ІФ 28; скасувати реєстрацію декларації про початок будівельних робіт за реєстраційним № ІФ 28 від 03 січня 2013 року; стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь позивачів понесені ними судові витрати.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована доводами щодо розгляду цієї справи по суті заявлених нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6 позовних вимог до суду першої інстанції. Жодних доводів стосовно порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваних ухвал про закриття провадження касаційна скарга не містить. ОСОБА_4 не зазначила підстав, які свідчили про неправильне закриття провадження у справі в частині визнання недійсними містобудівних умов і обмежень від 17 грудня 2012 року, виданих ОСОБА_7 судами першої та апеляційної інстанцій.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що у травні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом (справа № 347/1225/13-ц) до ОСОБА_7, у якому просили визнати недійсною декларацію про початок виконання будівельних робіт, зареєстровану в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 03 січня 2013 року

№ ІФ 28; визнати недійсними містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, видані відділом містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації від 17 грудня 2012 року № 10 та зобов?язати ОСОБА_7 привести квартиру № 3 на АДРЕСА_1 у попередній стан відповідно до плану будинку.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від

01 жовтня 2013 року було визнано недійсною декларацію про початок виконання будівельних робіт та відмовлено у задоволенні інших позовних вимог, а саме про визнання недійсними містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, та зобов'язання ОСОБА_7 привести квартиру у попередній стан.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня

2013 року рішення суду першої інстанції від 01 жовтня 2013 року змінено лише в частині розподілу судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року вищевказані судові рішення в частині визнання недійсною декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованій в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 03 січня 2013 року № ІФ 28 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, прийнятих відділом містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації 17 грудня 2012 року та зобов'язання ОСОБА_7 привести квартиру № 3 на АДРЕСА_1 у попередній стан у суді касаційної інстанції не оскаржувались. Судові рішення в цій частині набрали законної сили та є чинними.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Суди встановили, що зі змісту оскаржуваної позивачем декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області від 03 січня 2013 року № ІФ 28 вбачається, що вона видавалася на підставі містобудівних умов та обмежень відділу архітектури та містобудування від

17 грудня 2012 року №10 (а. с. 23-25 том 1).

Оскаржені позивачами містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, видані відділом містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації від 17 грудня 2012 року № 10 були предметом дослідження у Косівському районному суді Івано-Франківської області, однак раніше їх номер № 10 було виправлено на № 253 (а. с. 27 том 1, а. с. 27 том 2).

Суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду справи № 347/1225/13-ц у судовому засіданні позивач вказала, що дійсно 17 грудня 2012 року відповідачу ОСОБА_7 видавалися лише одні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, які вона вважає незаконними, і саме на підставі них видано оспорювану нею декларацію про початок будівельних робіт.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання недійсними містобудівельних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 17 грудня 2012 року, які уже були предметом розгляду цієї справи та стосовно яких судом першої інстанції ухвалювалось судове рішення, яке набрало законної сили, та в цій частині ніким не було оскаржено.

Звертаючись до суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 не надала до суду належних і допустимих доказів стосовно того, що існують різні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, видані відділом містобудування, архітектури Косівської районної державної адміністрації від 17 грудня 2012 року.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, зводяться до незгоди ОСОБА_4 з розглядом справи в цілому.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від

03 квітня 2017 року про закриття провадження у справі в частині визнання недійсними містобудівельних умов та обмеження забудови земельної ділянки та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик