справа № 520/5153/18
провадження № 2/520/4544/18
17.12.2018 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Літвінової І.А.,
секретар судового засідання - Молодов В.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Одеська Товарна Біржа, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
26.07.2018 року за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відкрите провадження у цивільній справі № 520/5153/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідачам був визначений строк для подання відзиву на позов, зустрічного позову та вчинення інших процесуальних дій. Третім особам розяснено право подати суду пояснення щодо позову.
Відповідачі та треті особи відзиви на позов та пояснень щодо позову не надали. Від цих осіб до суду також не надходило будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань.
За приписами частини восьмої статті178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку за наявними у ній матеріалами.
В ході розгляду справи судом встановлено, що квартира № 61 у будинку № 144 корп. 4 по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі до 1999 року належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 432, виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства від 02 вересня 1993 року, зареєстрованого Одеським МБТІ від 26 жовтня 1993 року під № 25 пр. реєстр 400 стр.19.
25 травня 1999 року Одеське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвало вказаний договір за № 332 пр. стор. 42 400 р. Відмітка про реєстрацію проставлена на вказаному договорі.
При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам і сторони повністю виконали угоду - продавці отримали кошти, а покупцям було передане нерухоме майно й до них перейшло право власності на спірну квартиру. Право власності зареєстроване покупцями в порядку, якій діяв на час вчинення правочину.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1995 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до таких відносин належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин.
Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Разом з тим, згідно з ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1956-XII1 від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
За положеннями ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить і частина друга статті 220 ЦК України, в якій зазначено, - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» розяснено, що визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦКУРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.
Під час розгляду справи судом також встановлено, що у 2014 році ОСОБА_4 змінила прізвище на Хомяченко.
Керуючись ст. 41 Конституції України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Днем складення заочного рішення є 17 грудня 2018 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі та відповідати вимогам, встановленим статтею 285 ЦПК України.
Суддя Літвінова І. А.