У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про оскарження вартості арештованого майна ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про оскарження вартості арештованого майна.

Разом з тим, позивач до суду подав заяву про забезпечення позову, яку мотивував тим, що 10.12.2018 року йому надійшло смс повідомлення від банку, з якого йому стало відомо про продаж на аукціоні майна, яке належить йому на праві приватної власності. В ДВС він отримав копію висновку про вартість майна станом на 18.10.2018 року, сам звіт про оцінку майна ним не отримано. Відповідно до висновку, який надіслали йому з ДВС вартість майна складає 1471937,00 грн., хоча на час підписання іпотечного договору така становила 331939,00 дол. США, що станом на 18.10.2018 року складає 9266705,88 грн. Таким чином, заявник вказує, що вартість майна є значно заниженою, а тому оцінка вартості майна є такою, що не відповідає дійсності.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов шляхом зупинення реалізації майна, а саме канатно - буксирувальної дороги будівля літери Б,В, Г та земельної ділянки, загальною площею 0,8000 га., кадастровий №:02:006:0002, що знаходиться за адресою Перечинський район, с. Новоселиця, вул. Без назви,146.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Натомість жодною нормою ЦПК та іншим законом не передбачено зупинення судом реалізації арештованого майна при розгляді справи про оскарження вартості арештованого майна, а навпаки таке зупинення є повноваженнями державного виконавця, у провадженні якого знаходиться справа.

Згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця. Таким чином, розглядаючи справу про оскарження вартості майна, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення позову» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Зупинення продажу майна, як захід забезпечення позову, застосовується у випадках розгляду справ, пов'язаних із встановленням належності арештованого майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на відповідне майно і про зняття з нього арешту, таке право заінтересованої особи передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У справах за позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд забезпечує позов шляхом зупинення продажу арештованого майна до з'ясування приналежності його позивачу.

У даній справі такі вимоги не заявлялися, а докази про належність майна ОСОБА_1 не надавались, відтак відсутні підстави для зупинення передання на реалізацію арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.258-259,263-265,353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про оскарження вартості арештованого майна - відмовити.

Ухвала набуває законної сили з дня її проголошення.

Ухвала не може бути оскарженою окремо від рішення суду, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду в порядку передбаченому п.15.5 п.15 ч.1Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя В.М Малюк