РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Мукачево Справа №303/6616/18

2/303/2574/18

Номер рядка стат.звіту -26

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення частини боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення частини боргу за договором позики у сумі 7008 доларів США, що складає 185712 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність невиконаного грошового зобовязання відповідача з повернення взятих у позику грошових коштів у сумі 17700 доларів США на підставі розписки від 03 лютого 2012 року, так як за рішенням суду від 30.03.2015 ОСОБА_2 повернув йому 312975,76 грн., що фактично на момент повного повернення склало суму 11754,67 доларів США, тому, у звязку з різкою зміною курсу грошової одиниці України по відношенню до іноземної валюти, яка була обумовлена у договорі позики, відповідач продовжує боргувати позивачу суму за предметом позову у розмірі 7008 доларів США.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані також приписи ст.ст. 525, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на транспортні засоби, які належать ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Позивач у судове засідання не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Просив їх задоволити.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, натомість від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Також у наданих суду письмових поясненнях на позов представник позивача просив відмовити у задоволенні позову з посиланням на його безпідставність, оскільки сума наданих у позику коштів разом з іншим нарахуванням (3% річних) вже стягнута за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2015 року та сплачена його довірителем на користь позивача у повному обсязі, тому проведені ОСОБА_1 донарахування є безпідставними.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі договору позики від 03 лютого 2012 року ОСОБА_2 отримав від позивача 141600 грн., що за домовленістю між сторонами є еквівалентом 17700,00 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 03 листопада 2012 року (а. с. 9).

Фактичне отримання коштів у позику відповідачем не заперечується.

На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2015 року (надалі - Рішення) присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03 лютого 2012 року у сумі 292758 грн., а також три проценти від простроченої суми у розмірі 17565,48 грн., тобто 310323,48 грн. Рішення суду набрало законної сила 10.04.2015 року (а.с. 5-8).

Як стверджено самим позивачем, у межах процедури виконавчого провадження, ОСОБА_2, на виконання вказаного рішення, повернув йому 312975,76 грн., що за розрахунком позивача на момент повного повернення коштів склало лише 11754,67 доларів США, у звязку з різкою зміною курсу грошової одиниці України по відношенню до іноземної валюти, яка була обумовлена у договорі позики (а.с. 4).

У межах судового розгляду даної справи позивач просить стягнути з відповідача різницю між стягнутою на підставі Рішення сумою коштів у розмірі 312975,76 грн. та фактичною сумою коштів в еквіваленті на грошову одиницю Сполучених Штатів Америки, яка була обумовлена в укладеному між сторонами по справі договору позики, на момент повного її повернення позикодавцю в межах процедури виконавчого провадження.

Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Поряд з цим, за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

За таких обставин справи слід констатувати, що позивач звернувшись 24 грудня 2014 року (Справа 303/8008/14-ц) до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього боргу за договором позики від 03 лютого 2012 року, використав право вимагати повернення усієї суми позики, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінив порядок, умови і строк дії даного договору позики. На час звернення з таким позовом (24.12.2014) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Заочним рішенням суду від 30 березня 2015 року було засвідчено такі зміни.

У вищевказаному судовому рішенні сума боргу за договором позики від 03 лютого 2012 року була визначена у повному обсязі, в резолютивній частині вказаного рішення суду відсутні висновки про стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті, тому позикодавець має право на отримання гарантій у випадку неналежного виконання зобов'язання, у порядку визначеному частиною другою статті 625 ЦК України, а не шляхом стягнення різниці від суми позики та виплаченої відповідачем суми боргу у доларах США за цим же договором позики.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно з частиною першою ст. 36 названого Закону національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Отже офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці.

Так, у відповідності з частиною другою ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Слід констатувати, що з часу ухвалення Рішення вже вирішено питання про стягнення суми боргу за правилом, установленим частиною другою ст. 533 Цивільного кодексу України, на день ухвалення судового рішення, тому доводи позивача щодо стягнення з відповідача різниці суми позики у зв'язку зі зміною курсу на увагу не заслуговують, оскільки за умовами договору зобов'язання боржника, а саме сума коштів, яку належало повернути позикодавцю не ставилися у залежність від офіційного курсу валюти (в даному випадку - долара США) на день платежу.

Як позикодавець, так і позичальник, укладаючи договір позики в однаковій мірі несли ризики в зв'язку з можливими коливаннями офіційного курсу гривні до іноземної валюти, однак такі умовами договору врегульовані не були.

Офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці.

Тобто, з ухваленням рішення про задоволення вимог позикодавця, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на договорі позики, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення позичкових коштів в повному обсязі, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати по справі у сумі 1857,00 грн. підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 частини боргу за договором позики від 03.02.2012 року у сумі 7008,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.03.2018 складає 185712 грн. - відмовити.

2. Судові витрати по справі у сумі 1857 грн. (одна тисяча вісімсот пятдесят сім гривень) покласти на позивача.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

5. Позивач: ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 89600, м. Мукачево, вул. І. Зріні, 111/29, ІПН - НОМЕР_1).

Відповідач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, 89600, м. Мукачево, вул. Митрополита Володимира, 19, ІПН - НОМЕР_2).

Суддя В.В. Кость