Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 379/341/16-ц

провадження № 61-4848св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське»,

відповідачі: ОСОБА_1, приватне сільськогосподарське підприємство «Жовтень»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року в складі судді Бойка М. Г. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Савченка С. І., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське» (далі - СТОВ «Плосківське») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» (далі - ПСП «Жовтень») про визнання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та визнання договору оренди земельної ділянки з попереднім орендарем поновленим.

Позов мотивовано тим, що 14 жовтня 2010 року між СТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки № 282, відповідно до якого відповідач передав їм у платне користування земельну ділянку площею 3,0400 га, розташовану на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, яка належить йому на праві власності на підставі державного акту, строком на п'ять років, починаючи від дня його державної реєстрації. Договір зареєстровано Таращанським районним відділом Центр ДЗК 23 листопада 2010 року, а тому його термін дії закінчувався 23 листопада 2015 року.

01 вересня 2015 року СТОВ «Плосківське» надіслали ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, яка отримана останнім 03 вересня 2015 року. Умови договору позивач виконував належним чином. Крім того, на даний час позивач продовжував користуватися зазначеною земельною ділянкою. ОСОБА_1 протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не висловив будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, то договір вважається поновленим.

Проте, під час дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки, 01 вересня 2015 року між відповідачами було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 53, який 05 листопада 2015 року було зареєстровано приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Федкевич Н. М. 27 квітня 2016 року між відповідачами було укладено ще один договір емфітевзису № 91. Позивач вказав, що факт укладення спірного договору емфітевзису, а також фактичне володіння земельною ділянкою ПСП «Жовтень» на його основі порушує його права та законні інтереси, а тому даний договір відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 203, 215 ЦК України має бути визнаний недійсним.

При цьому, додатковою угодою від 27 квітня 2015 року № 1 до договору емфітевзису № 56 достроково розірвано договір емфітевзису № 56 від 01 вересня 2015 року. Однак, враховуючи те, що достроково розірвавши договору емфітевзису, відповідачі не відновили порушених прав позивача під час його укладення, продовжують порушувати переважне право позивача на поновлення договору оренди, укладаючи ще один договір емфітевзису, позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсними вищезазначені договори емфітевзису та визнати договір оренди земельної ділянки поновленим.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 15 червня

2016 року позовні вимоги СТОВ «Плосківське» до ОСОБА_1, ПСП «Жовтень» про визнання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та визнання договору оренди земельної ділянки з попереднім орендарем поновленим задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 56 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 3,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що укладений 01 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПСП «Жовтень».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Плосківське» 689,00 грн судових витрат по справі.

Стягнуто з ПСП «Жовтень» на користь СТОВ «Плосківське» 689,00 грн судових витрат по справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу СТОВ «Плосківське» відхилено.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 червня

2016 року залишено без змін.

У грудні 2016 року СТОВ «Плосківське» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивач як орендар, дотримавшись процедури, визначеної частинами першою-шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. При цьому орендодавець у місячний строк не направив своїх заперечень щодо поновлення договору оренди землі на новий строк. Вказане свідчить, що судом безпідставно та необґрунтовано не було визнано переважного права позивача на поновлення договору оренди земельної ділянки, а відтак не було відновлено порушеного права позивача.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незгоди із судовими рішеннями в частині задоволення вимог СГТОВ «Плосківське» про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 01 вересня 2015 року № 56. Отже, судові рішення у цій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку відповідно до статті 400 ЦПК України не переглядаються.

23 січня 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлено заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу СТОВ «Плосківське» відхилити, рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

23 січня 2017 року представником ПСП «Жовтень» - Горбуненком В. С. до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлено заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу СТОВ «Плосківське» відхилити, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, оскільки судами правильно встановлено, що позивач втратив своє право переважного поновлення договору оренди землі, оскільки сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору. Отже, підстав для скасування цих судових рішень немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При цьому згідно зі статтею 335 ЦПК України 2004 року, який був чинним на час вирішення справи, так і статтею 400 ЦПК України, який є чинним на час розгляду справи в касаційному порядку, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права. У певних випадках суд може вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги.

Разом з тим, відповідачі судові рішення про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 01 вересня 2015 року № 56, укладеного між ОСОБА_1 та ПСГП «Жовтень», не оскаржили, тому й підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги немає, оскільки відсутня сама касаційна скарга цих учасників справи.

Касаційна скарга щодо доводів про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом установлено, що 14 жовтня 2010 року між СТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки № 282, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав СТОВ «Плосківське» у платне користування земельну ділянку площею 3,0400 га, розташовану на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, яка належать йому на праві власності на підставі державного акту серії НОМЕР_2, строком на п'ять років, починаючи від дня його державної реєстрації.

Договір зареєстровано Таращанським районним відділом Центр ДЗК

23 листопада 2010 року.

31 липня 2015 року ОСОБА_1 письмово повідомив СТОВ «Плосківське», що після закінчення строку дії договору, восени 2015 року, він не має наміру укладати договір оренди вказаної земельної ділянки та просив після збирання урожаю 2015 року не засівати, надалі не обробляти земельну ділянку та не використовувати її в будь-який інший спосіб.

У свою чергу 01 вересня 2015 року СТОВ «Плосківське» надіслало

ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, додавши до нього проект додаткової угоди, які отримані останнім 03 вересня 2015 року.

01 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ПСП «Жовтень» укладено договір № 56 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області площею 3,0400 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер НОМЕР_1.

27 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ПСП «Жовтень» укладено додаткову угоду до договору № 56 від 01 вересня 2015 року, за умовами якої сторони погодили дострокове розірвання вказаного договору емфітевзису.

27 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ПСП «Жовтень» укладено договір № 91 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), предметом якого є вищезазначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розташована на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області.

Вважаючи, що укладення вказаних договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису)порушує його переважне право на поновлення строку договору оренди землі, встановлене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», СГТОВ «Плосківське» звернулося до суду із цим позовом, який частково задоволено.

Пунктами 4.1-4.4 договору оренди земельної ділянки, укладеного між СГТОВ «Плосківське» та ОСОБА_1, встановлено права та обов'язки орендодавця і орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і розірвання договору оренди землі.

Частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за закінченням строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

Правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 27 квітня 2016 року № 91, укладеного між ПСГП «Жовтень» та ОСОБА_1, оскільки цей договір був укладений вже після припинення дії договору, укладеного із СГТОВ «Плосківське», що відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі». Вказаний договір був укладений на більш кращих умовах для ОСОБА_1, ніж запропоновані СГТОВ «Плосківське».

З огляду на встановлені судами обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 594/376/17 (провадження № 14-65цс18).

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання договору оренди земельної ділянки, укладеним із попереднім орендарем, поновленим, оскільки позивачем не доведено переважного права на поновлення цього договору та використання земельних ділянок після закінчення строку їх дії.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц (провадження № 61-8479сво18) та спростовують доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги про те, що СГТОВ «Плосківське» належним чином виконувало умови договору про оренду земельної ділянки від 14 жовтня

2010 року та повідомило ОСОБА_1 про намір продовжити їх дію на новий строк, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом вищенаведеної норми права такий спосіб поновлення договору оренди може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору не вчиняли будь-яких значимих юридичних дій, передбачених частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Як установлено судами, листом від 31 липня 2015 року

ОСОБА_1 повідомив СГТОВ «Плосківське», що не бажає продовжувати дію договору оренди земельної ділянки від 14 жовтня

2010 року на новий строк та просив після збору урожаю 2015 року не засівати і надалі не обробляти земельну ділянку, а також не використовувати її в будь-який інший спосіб і після збору врожаю повернути її у стані не гіршому, ніж вона була передана в оренду.

Отже, подальше направлення СГТОВ «Плосківське» пропозиції про продовження оренди, так само й продовження користування землею після закінчення терміну оренди, за умови отримання ним волевиявлення орендодавця про небажання продовження оренди та вимоги повернення землі, не може слугувати підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.

Посилання у касаційній скарзі на те, що договір оренди земельної ділянки вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ними передбачені, а тому сторони повинні у місячний термін укласти додаткову угоду, є помилковими.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

На той самий строк договір оренди земельної ділянки продовжений бути не може, оскільки відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Договір оренди земельної ділянки, між ОСОБА_1 та СГТОВ «Плосківське» був укладений строком на 5 років. У додатковій угоді, яку направляв позивач, ним були змінені істотні умови договору - термін його дії зазначено з 5 до 7 років.

У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, що випливає з повідомлення ОСОБА_1, тому СГТОВ «Плосківське» втратило своє переважне право на укладення договорів оренди земельних ділянок.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки з попереднім орендарем поновленим залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило
о