Справа № 472/922/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2018 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в загальному позовному провадженні, в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 04 грудня 2014 року померла матір позивачки ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну ділянку кадастровий номер :05:000:0433 площею 12,0069 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі Державного акту серії І-МК №030042, виданого 29.12.2001 року ОСОБА_2 сільською радою Веселинівського району Миколаївської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №5.

За життя спадкодавець заповіту не склала, тому право на спадкування за законом у першу чергу отримали донька ОСОБА_1 та сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ОСОБА_1 у порядку ст. 1268 ЦК України звернулася до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, подавши заяву про прийняття спадщини, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про відмову від прийняття спадщини.

Після відкриття спадщини, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину. Причиною відмови зазначено, що оригінал правовстановлюючого документу видано на прізвище "Зузак", однак на той час померла змінила прізвище на "Глушакова".

Через неможливість доведення належності земельної ділянки спадкодавцеві позивач звернулась до суду та просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку.

Для підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, разом з позовною заявою, надійшло клопотання представника позивача про витребування спадкової справи заведеної за фактом смерті ОСОБА_5

Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 витребувано копію спадкової справи № 115/2018, заведеної за фактом смерті ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не зявився. Від сільського голови ОСОБА_8 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, позов визнають повністю.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В звязку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що 04 грудня 2014 року в с. Катеринівка Веселинівського району Миколаївської області померла ОСОБА_5, смерть якої було зареєстровано 05 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 134, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 209593.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло, зокрема право власності на земельну ділянку площею 12,0069 га, з кадастровим номером: :05:00:0433, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склала, тому право на спадщину за законом отримала позивачка, як донька спадкодавці, та сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем підтверджені копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії ІІІ-ЖД № 382916, виданого 20 вересня 1983 року Заводовською сільською радою Березівського району Одеської області.

Матеріалами спадкової справи № 115/2018 встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як така, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 06.07.2018 року за вих. № 569/04-05 ОСОБА_5 була зареєстрована і проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За цією ж адресою, з 29 січня 2009 року по теперішній час, зареєстрована та проживає дочка ОСОБА_1.

Тими ж матеріалами спадкової справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті матері ОСОБА_5 не прийняли, оскільки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали та заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надали. Зазначене підтверджується заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поданими 18 липня 2018 року приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6

Інших спадкоємців які б прийняли спадщину судом не встановлено.

Згідно постанови приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 550/02-31 від 20.07.2018 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала померлій ОСОБА_5, у звязку з тим, що наданий правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам встановленим у ст. 47 ЗУ «Про нотаріат».

Згідно ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Оскільки оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме, державний акт на право приватної власності на землю видано "Зузак Олені Федорівні", а в той час померла змінила прізвище на "Глушакова", позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, тому вимушена звернутись до суду.

Судом встановлено, що

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії ІІ-ЖД №289980 ОСОБА_9 22.03.1989 року розірвала шлюб з ОСОБА_10, про що скадено відповідний актовий запис №32 Березівським відділом ЗАГС Одеської області та змінила прізвище на дошлюбне «Глушакова».

Проте, згідно копії паспорта громадянина України серії ЕО № 921479 спадкодавець змінила (отримала) паспорт на ім`я ОСОБА_5 лише 06 серпня 2001 року.

Відповідно до рішення ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 6 від 31 січня 2001 року ОСОБА_9 отримала право на земельну частку (пай) із земель резервного фонду ОСОБА_2 сільської ради.

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області №7 від 31 січня 2001 року ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення Проекту організації земельних ділянок (паїв) громадянам, що мають право на земельну частку (пай) із земель державної власності.

Згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 4 від 23 серпня 2001 року затверджено Проекту організації земельних ділянок (паїв), про передачу в приватну власність громадян земельних ділянок (паїв), встановлення їх меж в натурі (на місцевості) та складання державних актів на право приватної власності на землю та ОСОБА_9 передано у приватну вланість земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,01 га.

Згідно акта про встановлення меж земельної ділянки в натурі від 23 серпня 2001 року землевпорядною організацією в присутності ОСОБА_9 були встановлені межі земельної ділянки в натурі, а межові знаки передані під охорону та зберігання ОСОБА_9

29 грудня 2001 року на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 4 від 23 серпня 2001 року на ім`я ОСОБА_9 видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК №030042, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5.

Згідно довідки відділу у Веселинівському районі головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 28.04.2018 року за вих. № 02-17/285 та витягу з Державного земельного кадастру № НВ-014 від 28.04.2018 року вказана земельна ділянка була заресєтрована в Державному земельному кадастрі з визначенням кадастрового номеру :05:000:0433 та уточнення площі земельної ділянки з 12.01 га до 12.0069 га.

Статтею 22 та ст. 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

У відповідності до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачкою доведено, що померла ОСОБА_5 була власником вищевказаної земельної ділянки площею 12,0069 га з кадастровим номером :05:000:0433, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області та призначена для введення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому це право входить до складу спадщини.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 у встановленому законом порядку та неможливість оформлення нею своїх спадкових прав у нотаріуса,суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 12,0069 га з кадастровим номером :05:000:0433, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, призначену для введення товарного сільськогосподарського виробництва, успадковану нею після смерті ОСОБА_5, яка померла 04 грудня 2014 року в с. Катеринівка Веселинівського району Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіОСОБА_11