Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 337/2641/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А. провадження № 22-ц/778/2312/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він двічі знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4: з 2003р., який розірвано рішенням суду від 14.08.2012р.; з 10.05.2014р., який розірвано рішенням суду від 06.03.2017р. Він є основним наймачем квартири АДРЕСА_1, в яку вселився на підставі ордера серії «О» № 1052, виданого 24.12.2004р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради у звязку зі знесенням будинку, в якому мешкав разом з батьками до шлюбу з ОСОБА_4 На даний час в квартирі зареєстрований він та колишня дружина ОСОБА_4, яка після припинення фактичних шлюбних відносин з червня 2016 року до теперішнього часу фактично в квартирі не проживає без поважних причин, її речей в квартирі немає, перешкод в користуванні квартирою він їй не чинив. Вважає, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою, оскільки понад шість місяців не проживає в ній без поважних причин.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 414 будинку № 18 по вул. Калинишевського м. Запоріжжі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони двічі знаходились між собою в зареєстрованому шлюбі. Другий шлюб, який був зареєстрований 10.05.2014р., розірвано за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2017р., яке набрало законної сили 17.03.2017р. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають (а.с. 10).

24.12.2004р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі розпорядження Орджонікідзевської райадміністрації № 2022 від 22.12.2004р. ОСОБА_3 на сімю з 4 осіб, в т.ч. дружину ОСОБА_4, двох дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, видано ордер серії «О» № 1052 на житлове приміщення трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Отже, відповідачка ОСОБА_4 як член сімї наймача, який включений до ордеру, на законних підставах набула право користування спірною квартирою.

У вказаній квартирі на даний час зареєстровані позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4

Квартира АДРЕСА_3 на теперішній час не приватизована та належить до комунального житлового фонду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 вже звертався у січні 2017р. з позовом про визнання всіх зареєстрованих у квартирі осіб такими, що втратили право користування нею, зокрема, і ОСОБА_4, в іншій цивільній справі.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2017р., яка набрала законної сили 18.04.2017р., позовну заяву ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою, залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 49).

У цій справі ОСОБА_3 повторно спрямував до суду позов з вимогами визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування вказаною квартирою з тих підстав, що остання більш як півроку не проживає у квартирі без поважних причин, а фактично відсутня у квартирі з червня 2016р., що підтверджував актами, складеними головою правління ОСББ «Калнишевського 18» за участі свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та показами цих свідків.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів тому, що позивач не мешкає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оскільки складений головою правління ОСББ ОСОБА_9 акт від 27.12.2016р. та покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 не можна брати до уваги як допустимі докази як такі, що суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду, оскільки вони грунтуються на зібраних матеріалах справи та вимогах норм матеріального права, на підставі яких судом вирішено спір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що ним було надано три комісійні акти: два від 27.12.2016р. та один від 07.10.2017р., якими, на його думку, підтверджено, що ОСОБА_4 не живе у спірній квартирі більше, ніж півроку, які суд безпідставно відкинув як докази про ці обставини. Але судом був взятий до уваги Акт від 04.12.2017р., наданий ОСОБА_4, який не відповідає поясненням осіб, які його складали, а тому не може бути прийнятий як доказ її проживання в квартирі. Вважає, що суд безпідставно надав перевагу показам свідків відповідача, визнавши покази його свідків неспроможними.

Дослідивши вказані доводи, апеляційної скарги вважає їх необґрунтованими з огляду на наступні обставини.

За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так, згідно доданої позивачем ОСОБА_3 до позову копії акту, складеного 27 гру-

дня 2016р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» ОСОБА_9 та мешканців

АДРЕСА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_8, в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає та сплачує послуги ОСОБА_3 Також в квартирі зареєстрована ОСОБА_4, яка з червня 2016р. фактично в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, витрати по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує (а.с. 9).

Згідно другого акту, складеного 27.12.2016р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» ОСОБА_9 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає та сплачує послуги ОСОБА_3 Також в квартирі зареєстрована ОСОБА_4, яка фактично в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, витрати по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує (а.с. 23).

В акті, складеному 07.10.2017р. головою ОСББ «Калнишевського 18» ОСОБА_9, зазначено, що мешканці квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_7, ОСОБА_8 надали пояснення, що в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає ОСОБА_3 В квартирі зареєстрована ОСОБА_4, яка з січня 2017р. в квартирі не проживає. Підстава її відсутності не зясована. Наявність чи відсутність її речей в квартирі не може бути встановлена, оскільки немає можливості ідентифікувати власника наявних в квартирі речей (а.с. 55, 106).

Натомість, відповідачкою надано оригінал акту, складеного 04.12.2017р. комісією в складі голови ОСББ «Калнишевського 18» ОСОБА_9, мешканців квартири № 411 ОСОБА_10АДРЕСА_6 ОСОБА_11, згідно зі змістом якого було оглянуто квартиру АДРЕСА_7, доступ до якої надала ОСОБА_4 При огляді в квартирі були виявлені чоловічий і жіночий верхній одяг, зимове взуття, жіночі речі у ванній, на дверях спальні, аксесуари для вишивання та виріб в роботі, продукти харчування, які, зі слів ОСОБА_4, належать їй ( а.с. 82).

Отже, сторони у справі намагались довести свої вимоги та заперечення шляхом надання актів, складених однією й тією ж повноваженою особою головою правління ОСББ «Калнишевського 18» ОСОБА_9, але за участі різних мешканців цього будинку.

Суд встановив, що 27.12.2016р. та 07.10.2017р. акти складені без фактичного обстеження спірної квартири, та наявність чи відсутність в квартирі на момент обстеження відповідачки та її речей не встановлювалась, тому суд обґрунтовано не взяв ці акти до уваги як докази, що підтверджують непроживання відповідача у цій квартирі із указаного в акті періоду. Та правильно визнав, що, оскільки ці акти складені виключно зі слів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, то не можуть бути достеменним доказом непроживання у квартирі ОСОБА_4

Крім того, суд правильно визнав, що акт від 07.10.2017р. складений вже під час

здійснення судового провадження у даній цивільній справі, а мав бути доданий до позовної заяви на підтвердження відсутності відповідача не на час розгляду справи та в період її розгляду, а саме, на час звернення із позовом.

При цьому, суд також правильно вважав, що акт обстеження, складений представниками житлового органу або іншими повноважними особами, може достовірно підтверджувати лише факт відсутності в житловому приміщенні мешканця та його речей виключно на момент обстеження та складання такого акту, а не її непроживання у тривалому періоді, який виник задовго до дня складання акту.

В той же час, надані позивачем ОСОБА_3 акти містять відомості про те, що відповідачка не проживає в квартирі з червня 2016р. (акт від 27.12.2016р.) та з січня 2017р. (акт від 07.10.2017р.).

Також, у актах не з»ясовувалась причина непроживання відповідачки у спірній квартирі, що має істотне значення для вирішення спору, оскільки вимоги ст. 71 ЖК України обумовлюють можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише відсутністю її у цьому приміщенні без поважних причин.

Між тим, за матеріалами справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 не проживає в квартирі фактично з грудня 2016р. через неприязні стосунки з позивачем, що підтверджується наступними доказами.

Згідно інформації, яка міститься у листі Запорізького міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ЗМР №50/30 від 09.01.2018р., ОСОБА_4 31.03.2017р. зверталась за консультацією до провідного юрисконсульта вказаного Центру з причин складних стосунків між нею та колишнім чоловіком, виселення у судовому порядку за позовом колишнього чоловіка з квартири АДРЕСА_8, та налагодження стосунків. Зі слів ОСОБА_4 було зясовано, що між колишнім подружжям напружені стосунки, він неодноразово чинить психологічне насильство, має агресивну поведінку, погрожує фізичною розправою, через що знаходитись з ним інколи увесь час в одному житлі є небезпечним. Заяву про вчинення психологічного насильства писати відмовилась. Взагалі провідним юрисконсультом їй було надано 10 консультацій з визначених питань (а.с. 78).

В листі КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР № 6 від 01.04.2018р. зазначається, що ОСОБА_4 зверталась до вказаного закладу 24.03.2017р. з приводу розлучення з чоловіком та розподілу сумісно придбаного майна, в т.ч. неприватизованої квартири. Отримала соціально-психологічну та юридичну консультацію щодо захисту майнових прав (а.с. 79).

Наявність неприязних стосунків очевидно вбачається із відношення сторін один до одного в ході судового процесу. Про зазначене також пояснювали свідки ОСОБА_12, ОСОБА_5

А тому, не можна вважати, що ОСОБА_4 не проживає в квартирі добровільно, а тому таке непроживання є вимушеним та пов»язаним із складними стосунками з колишнім чоловіком.

Між тим, іншого належного їй житла відповідач не має, у інших сімейних стосунках не знаходиться. Тимчасово проживає то у сина, то у знайомих, до їздить до своїх батьків, але це житло не вважає своїм новим житлом, прав на нього не має.

Разом з тим, у спірній квартирі перебувають її особисті речі, що встановлено оглядом квартири 04.12.2017р. головою правління ОСББ у присутності свідків. Та саме після такого огляду голова правління ОСББ ОСОБА_9 просила вважати нечинним раніше складений акт від 27.12.2016р., як складений без входження до житла та його огляду.

На той факт, що відповідач не втратила зв»язок з квартирою вказує наявність у неї

свого ключа, який остання не віддала позивача та до зміни ним замків у квітні 2018р. користувалась квартирою у відсутності позивача. На користь цьому свідчать і пояснення позивача в тій частині, що іноді по обстановці в квартирі він помічає, що ОСОБА_4 приходила до квартири у його відсутність, якісь речі залишила, а якісь взяла.

Отже, періодичне відвідування відповідачкою спірного житла та знаходження в ньому її особистих речей, спільного майна сторонами фактично не оспорюється, що в свою чергу, свідчить про наявність у відповідачки певного інтересу до спірного житла. Звернення її до соціально-психологічної служби суд також обґрунтовано прийняв до уваги як факт наявності конфліктних відносин між сторонами та намагання відповідача їх вирішити через отримання консультацій.

Таким чином, встановивши всі вищезазначені обставини у справі, дослідивши всі надані сторонами докази у сукупності та надавши їм належну оцінку, суд правильно вирішив спір по суті.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, та є неспроможними в цій частині, а тому у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 вересня 2018р.

Головуючий:

Судді: