Справа № 372/2507/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3178/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Актив+» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Актив+» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-

встановила:

у серпні 2017 року ТОВ «ФК «Актив+» звернулося до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 у відповідності до якого ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 12 457, 00 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 з приводу повернення кредитних коштів, останній було надано в приватне обтяження транспортний засіб: марки Chevrolet, моделі Aveo, 2007 року випуску, обєм двигуна 1500, № кузова KL1SF69YE8BO20465, д.н.з. НОМЕР_1 що є власністю ОСОБА_2, код за ДРФО НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС № 062311 від 10.08.2007 року відповідно до договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.08.2007 року.

Заставна вартість предмету застави склала 62 907, 85 коп. ( шістдесят дві тисячі девятсот сім грн. 85 коп.).

20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 20.08.2007 року укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

30 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АКТИВ+» укладено Договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16.

У відповідності з вищезазначеним договором до ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» АКТИВ+» перейшли права вимоги за Кредитним договором, а також всі інші повязані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов'язанні, зокрема ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» АКТИВ+» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником, а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» на підставі чого останній набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступив гарантом виконання зобовязання, а саме: транспортний засіб: марки Chevrolet, моделі Aveo, 2007 року випуску, обєм двигуна 1500, № кузова KL1SF69YE8BO20465, Д.Н.З. НОМЕР_1 що належить на праві власності ОСОБА_2

Позивач виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі, відповідач, всупереч умов кредитного договору не виконує його умови взагалі

Просило суд, в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Актив+» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 20 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0, відповідно до п. 2.1 якого, у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань Позичальник передає в заставу банку транспортний засіб, а саме: автомобіль марки CHEVROLET, моделі Aveo, 2007 року випуску, номер кузову KL1SF69YE8B020465.

Наразі, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість в сумі 18888,96 доларів США, що в еквіваленті становить 397757.19 грн., з яких: - сума заборгованості по основному боргу 9068,50 доларів США, що в еквіваленті становить 190961,34 грн.; - сума нарахованих процентів 9820,46 доларів США, що в еквіваленті становить 206795,85 грн.

Висновки суду стосовно того, що права вимоги за забезпечувальним зобовязанням не перейшли за Договором №17 від 20 квітня 2015 року, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Договором факторингу №279/ФК-16 від 31 листопада 2016 року, укладеним між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+», оскільки вони не були посвідчені нотаріально, вважає помилковими.

На момент укладання Кредитного договору ст.13 Закону України «Про заставу», діяла в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 18 листопада 2003 року, а саме, згідно з п.7, ч.3, п.п.г) Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у частині другій статті 13 слова «транспортні засоби», «транспортних засобів та» і «засобів та» виключити.

Надалі, п.6 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, від 06 липня 2010 року встановлено, частину другу статті 13 Закону України «Про заставу» викласти в такій редакції: «у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні обєкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних обєктів за місцем реєстрації цих обєктів».

Отже, в період з 2004 року по 2010 рік договори застави, предметом яких є транспортні засоби, не посвідчувалися нотаріально, а кредитний договір із відповідачем було укладено 20 серпня 2007 року.

Договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 було укладено в простій письмовій формі, а отже, Договір факторингу №17 від 20 квітня 2015 року та Договір факторингу №279/ФК-16 від 31 листопада 2016 року було також укладено в такій самій формі.

Відповідно до п.2.5 Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року та п. 2.5 Договору факторингу №279/ФК-16 від 31 листопада 2016 року одночасно з відступленням права вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення.

Просило скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому посилається на те, що 20 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами якого Відповідач отримала від банку в кредит грошові кошти в сумі 12457 доларів США, терміном до 20 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору, у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань в повному обсязі позичальник передає в заставу транспортний засіб: автомобіль марки Chevrolet Aveo, № кузову KL1SF69YE8B020465. За домовленістю сторін вартість предмету застави становить 69900 грн.

За умовами п.п.8.2, 8.5 Договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, а саме: шляхом передачі предмету застави у власність банку або шляхом продажу банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 20 серпня 2007 року укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та Відповідачем перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

При цьому, вищевказаний Договір факторингу №17 від 20 квітня 2015 року в частині передачі права за забезпечувальним зобовязанням нотаріально посвідчений не був.

В подальшому, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16 від 30 листопада 2016 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило позивачу право вимоги за кредитно-заставними договорами.

Зазначає, що дійсно в період з 01 січня 2004 року по 26 липня 2010 року законодавство України, а саме стаття 13 Закону України «Про заставу» не передбачала обовязкового нотаріального посвідчення договорів застави предметом яких були транспортні засоби.

Укладений 20 серпня 2007 року в простій письмовій формі договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 повністю відповідав вимогам чинного на той час законодавства і відповідно у випадку укладення договорів про відступлення права вимоги та/або факторингу у простій письмовій формі за вказаним договором застави до 26 липня 2010 року їх форма також відповідала би вимогам закону.

З 26 липня 2010 року договори застави транспортних засобів як і договори про відступлення права вимоги та/або факторингу за договорами застави транспортних засобів повинні бути нотаріально посвідченими. При цьому, факт укладення договору застави у простій письмовій формі, до набрання чинності змін у Законі, не може бути підставою для звільнення від обовязку щодо вчинення правочину про відступлення права вимоги за вказаним договором з дотримання нотаріальної форми, після початку дії Закону в новій редакції.

Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, оскільки на момент укладення 20 квітня 2015 року договору факторингу між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ПАТ «Укрсиббанк» були чинними положення ст.13 Закону України «Про заставу» які передбачали обовязкове нотаріальне посвідчення договору застави транспортного засобу і в силу положень ст.513 ЦК України укладений договір факторингу мав бути нотаріально посвідчений, однак Сторони правочину даних вимог не дотримались і як наслідок вказаний договір є нікчемним і відповідно ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не набули у встановленому порядку права вимоги за забезпечувальним зобовязанням, зокрема, права звернення стягнення на предмет застави.

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №0, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 12457,00 доларів США та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі до 20 серпня 2014 року зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання своїх грошових зобов'язань за договором №0 від 20 серпня 2007 року ОСОБА_2 передала у заставу АКІБ «Укрсиббанк» автомобіль марки Chevrolet, моделі Aveo, 2007 року випуску, обєм двигуна 1500, № кузова KL1SF69YE8BO20465, д.н.з. НОМЕР_1 що є її власністю, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АІС №062311 виданого 10 серпня 2007 року.

Згідно Договору застави вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 62907, 00 грн. 85 коп.

ПАТ «Укрсиббанк» свої зобов'язання виконав належним чином, надавши кредитні кошти, однак ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитом.

Разом з тим 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 20 серпня 2007 року укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

30 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АКТИВ+» укладено Договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16.

В якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 з приводу повернення кредитних коштів, останній було надано в приватне обтяження транспортний засіб: марки Chevrolet, моделі Aveo, 2007 року випуску, обєм двигуна 1500, № кузова KL1SF69YE8BO20465, д.н.з. НОМЕР_1 що є власністю ОСОБА_2, код за ДРФО НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС №062311 від 10 серпня 2007 року відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20 серпня 2007 року.

На момент укладення між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» договору факторингу 20 квітня 2015 року діяв закон, яким передбачалося нотаріальне посвідчення договору застави та на момент укладення між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+» договору факторингу 30 листопада 2016 року діяв закон, яким передбачалося нотаріальне посвідчення договору застави.

Разом з тим, укладений 20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договір факторингу №17 щодо передачі права вимоги за кредитно - заставним договором №0 від 20 серпня 2007 року в частині передачі права за забезпечувальним зобов'язанням нотаріально посвідчений не був.

Укладений 30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+» договір факторингу №279/ФК-16 щодо передачі права вимоги за кредитно - заставним договором №0 від 20 серпня 2007 року в частині передачі права за забезпечувальним зобов'язанням нотаріально посвідчений не був.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір факторингу, укладений 20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не посвідчений нотаріально, то останні не набули у встановленому порядку права вимоги за забезпечувальним зобовязанням, зокрема, права звернення стягнення на предмет застави.

В той же час, оскільки до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за забезпечувальним зобовязанням не перейшло за договором факторингу, то відповідно і до позивача дане право після укладення договору про відступлення права вимоги з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не перейшло.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

По справі встановлено, що 20 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та Відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за умовами якого Відповідач отримала від банку в кредит грошові кошти у сумі 12457 доларів США, терміном до 20 серпня 2014 року.

Відповідно до п.п.2.1,2.2 Договору, у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань в повному обсязі позичальник передає в заставу транспортний засіб: автомобіль марки Chevrolet Aveo, номер кузова НОМЕР_3. За домовленістю сторін вартість предмету застави становить 69900 грн.

Застава є способом забезпечення зобовязань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

За умовами п.п.8.2,8.5 Договору, звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, а саме: шляхом передачі предмету застави у власність банку або шляхом продажу банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 20 серпня 2007 року укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

При цьому, вищевказаний договір факторингу №17 від 20 квітня 2015 року в частині передачі права за забезпечувальним зобовязанням нотаріально посвідчений не був.

В подальшому, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16 від 30 листопада 2016 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило позивачу право вимоги за кредитно-заставними договорами.

Відповідно до п.1 ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статті 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникли зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо замни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів(ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу», в редакції чинній на час укладення договору факторингу).

Згідно зі ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного - законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

З 26 липня 2010 року договори застави транспортних засобів як і договори про відступлення права вимоги та/або факторингу за договорами застави транспортних засобів повинні бути нотаріально посвідченими.

При цьому, факт укладення договору застави у простій письмовій формі, до набрання чинності змін у Законі, не може бути підставою для звільнення від обовязку щодо вчинення правочину про відступлення права вимоги за вказаним договором з дотримання нотаріальної форми, після початку дії Закону в новій редакції.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Актив+» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді