ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 629/3101/16-ц

провадження № 22ц/818/1053/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2018 року в складі судді Попова О.Г.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 11 760 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 належним чином не виконав умов договору та порушив взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 18 квітня 2016 року у нього утворилась заборгованість в сумі 21 289 гри. 49 коп., яка складається з: 10 959 гри. 36 коп. - заборгованості за тілом кредитом, 2 223 грн. 93 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 6 195 грн. 83 коп. - заборгованість за пенею, штрафи - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 989 грн. 98 коп. (процентна складова), які банк просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2018 року позов задоволено. З ОСОБА_2 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором від 20 грудня 2013 року б/н в загальному розмірі 21 289 грн. 49 коп., яка складається з заборгованості за кредитом -10 959 гри. 36 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 2 223 грн. 93 коп., штрафів: фіксована частина - 500 грн. 00 коп., 989 грн. 98 коп. - процентна складова. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач умови кредитного договору не виконав, допустив заборгованість, яка підлягає стягненню з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України.

27 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Умови та правила надання банківських послуг він не підписував, отже вони не є складовою частиною кредитного договору. Докази на підтвердження отриманого ним кредиту в матеріалах справи відсутні, а розмір заборгованості не є доведеним, оскільки в матеріалах справи відсутні оригінали первинних документів. Отже вважає, що рішення ухвалено без врахування правових позицій, що містяться в постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17.

АТ КБ «ПриватБанк» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалося.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2018 року в складі судді Піддубного Р.М. відкрито апеляційне провадження у справі.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

21 вересня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавец) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини другої статті 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Матеріали справи свідчать, що 20 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 11 760 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_2 зобов'язався щомісяця сплачувати грошові кошти у розмірі 7% від суми заборгованості.

Зазначений вище кредитний договір складається із Анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку.

В Анкеті-заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява на отримання кредиту разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку становить між ним та АТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг.

Згідно з розрахунком, наданим банком, станом на 18 квітня 2016 року з у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 21 289 гри. 49 коп., яка складається з: 10 959 гри. 36 коп. - заборгованості за тілом кредитом, 2 223 грн. 93 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 6 195 грн. 83 коп. - заборгованість за пенею, штрафи - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 989 грн. 98 коп. (процентна складова), які банк просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 2.1.1.12.1, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг під борговим зобов'язанням за кредитом сторони узгодили зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. За користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі, якщо на дату нарахування відсотків згідно цих умов, клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Згідно зі статтею 212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою. У разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн. 00 коп., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та використовував їх на свій розсуд, однак в порушення вимог статті 1054 ЦК України та пунктів 2.1.1.12.1, 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг не сплачував визначені кредитним договором платежі за користування кредитним коштами, а тому стягнув з відповідача суму основного боргу, проценти, а також пеню відповідно до пункту 2.1.1.12.6.1., оскільки зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів судова колегія керується таким.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає сплаті в зазначені банком терміни.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів в розмірах 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 989 грн. 98 коп. (процентна складова) відсутні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксованої частини) та 989 грн. 98 коп. (процентної складової) з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви в розмірі 1 378 грн. 00 коп. (а. с. 1).

З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в загальному розмірі 1 264 грн. 22 коп. (21 289 гри. 49 коп. (заявлені позовні вимоги) : 19 379 грн. 12 коп. (задоволені позовні вимоги) = 1,09; 1 378 грн. 00 коп. : 1,09) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписував, спростовуються матеріалами справи з огляду на таке.

Із Виписки по картковому рахунку за період з 29 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, наданого банком, вбачається, що ОСОБА_2 частково здійснювалось погашення кредиту. Отже, фактично відповідач підтвердив своїми діями укладення кредитного договору.

За правилами частин 1, 5, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання на правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 700/3902/15-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 904/8549/17, є помилковим з огляду на те, що ОСОБА_2 частково здійснювалось погашення кредиту, що матеріалами справи не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2018 року скасувати в частині стягнення штрафів, ухвалити в цій частині нову постанову та змінити в частині визначення розміру судового збору.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 264 грн. 22 коп. (одна тисяча двісті шістдесят чотири грн. 22 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

О.Ю.Тичкова