Справа № 510/768/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04.09.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошкова І.Д.;

-за участю секретаря Аждер В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Долинська сільська рада Ренійського району Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином сповіщений в порядку ч.4 ст. 129 ЦПК України, у судові засідання, які призначалися не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляється заочне рішення).

Представник третьої особи - Долинської сільської ради не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без його участі.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв'язку із цими обставинами та керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту гр. України на ім'я ОСОБА_1 та його РНОКПП; копія дублікату договору купівлі-продажу від 18.11.2004 р., копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2006р., копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, копія довідки Долинської сільської ради від 10.11.2017р., копія заяви ОСОБА_3

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищевказаними вимогами та просив визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1, та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2004р. він є власником будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 585 кв.м., в якому мешкає та зареєстрований по теперішній час. На житлоплощі вказаного будинку зареєстрований таким що проживає також відповідач по справі ОСОБА_2 Однак у вказаному будинку позивач, фактично проживає один, несе необхідні витрати та сплачує комунальні послуги, зробив поточний ремонт та доглядає за технічним станом будинку. Відповідач фактично не мешкає на житлоплощі вказаного будинку з 2004 року, за домовленістю з позивачем, відповідач у 20014 році був прописаний на житлоплощі будинку з метою отримання паспорту гр. України, з 2014 року по теперішній час відповідач фактично проживає та мешкає на території Іспанії. Відповідач не проживає у вказаному будинку з 2004 року. Отже, тривалий час відповідач фактично не мешкає за місцем своєї реєстрації, з реєстраційного обліку не бажає добровільно знятися, він не є власником житла, у якому прописаний, з 2004 року він проживає в Іспанії. У зв'язку із реєстрацією відповідача на житлоплощі, позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, він, як власник житла, позбавлений можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що

наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, надавши оцінку доводів позивача, викладених у позові, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 вже тривалий час на житлоплощу будинку, в якому він числиться зареєстрованим, як таким що проживає, фактично не мешкає за спірною адресою, він не є власником житла, у якому прописаний, договором, законом або іншими документами не встановлено його право користування будинком, він не бере участь по догляду за нерухомим майном, не сплачує комунальні послуги, інші витрати, пов'язанні з утриманням нерухомого майна, тощо. Згідно наданих документів, позивач є власником будинку АДРЕСА_1, на житлоплощі якого числиться прописаним відповідач. У зв'язку із тим, що відповідач не проживає на житлоплощі будинку більше року, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, його особистих речей там також немає, договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним житлоплощею ОСОБА_1 з підстав ст. 401 ЦК України, таким чином, є правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття його з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст.ст.71,72 Житлового кодексу України, ст.ст. 3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а також в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: І.Д. Бошков