Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 359/9893/15-ц

провадження № 61-15890св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року у складі головуючого-судді Журавського В. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року у складі суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди жилого будинку з підсобними приміщеннями та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області строком до 01 вересня 2010 року, того ж дня ними підписано акт прийому-передачі вказаної нерухомості. Строк вказаного договору за згодою сторін продовжено до 01 вересня 2011 року. 04 вересня 2011 року у будинку сталася пожежа, яка призвела до часткового руйнування будинку та пошкодження наявних у ньому речей. Відповідно до висновку пожежно-технічної експертизи, пожежа сталася внаслідок самозаймання дерев'яних конструкцій приміщення сауни від розігрітих до високих температур металевих поверхонь печі та димової труби.

Посилаючись на те, що приміщення сауни відповідач добудував самостійно, без погодження з ним та з порушенням будівельно-технічних вимог, що призвело до пожежі, внаслідок якої йому завдано значних матеріальних збитків та моральну шкоду, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 1 769 120 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 769 120 грн на відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пожежа та пошкодження майна позивача сталися з вини відповідача, який на момент виникнення пожежі був орендарем будинку, й відповідно до умов цього договору зобов'язаний був дотримуватися протипожежних правил, натомість самовільно, без належних на то підстав, здійснив будівництво приміщення сауни з порушенням вимог пожежної безпеки, що стало причиною пожежі та завдало матеріальної та моральної шкоди позивачу, як власнику майна.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

30 березня 2018 року ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем без поважних причин було пропущено строк позовної давності при звернені до суду з даним позовом; позивач своєю бездіяльністю також винен у пожежі, оскільки не прослідкував здійснення на його власній земельній ділянці будівництво сауни, відповідач в момент пожежі перебував за межами будинку, не є будівельником та не має спеціальних знань в сфері будівництва й особисто не будував приміщення, яке згоріло; вартість оцінки матеріального збитку значно завищена, а об'єктивність звіту товарознавчої оцінки викликає сумніви, що свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Сторони не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить жилий будинок площею 211, 90 кв. м з підсобними приміщеннями та земельна ділянка площею 0,14 га, що розташовані по АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області.

11 серпня 2009 року між сторонами було укладено договір оренди вказаного будинку та земельної ділянки строком на 12 місяців з моменту прийняття будинку за актом прийму-передачі. Того ж дня сторонами підписано акт прийму-передачі будинку за договором оренди.

Пунктом 8.1 договору оренди визначено обов'язки орендаря, а саме забезпечувати збереження і охайність будинку, що орендується, підтримувати його в належному стані; дбайливо ставитись до майна, що знаходиться в будинку; повідомляти орендодавця про аварію, чи інші пошкодження будинку або майна; дотримуватись протипожежних правил; не здійснювати перебудову та перепланування будинку, що орендується, без попередньої письмової згоди на це орендодавця.

Оскільки ОСОБА_5 після закінчення терміну договору оренди продовжував користуватися будинком, а позивач не заперечував проти цього, сторони за спільною згодою продовжили термін дії договору оренди до 01 вересня 2011 року.

Статтями 759, 779 ЦК Українипередбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

04 вересня 2010 року у будинку АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області сталася пожежа.

Відповідно до висновку пожежно-технічної експертизи № 2-27 від 29 листопада 2011 року, наданого Державним науково-дослідним експертно криміналістичним центром, технічною причиною виникнення пожежі є самозаймання дерев'яних конструкцій приміщення сауни від розігрітих до високих температур металевих поверхонь печі та димової труби. Осередок пожежі знаходився на фасадній стіні сауни на ділянці, де димова труба та піч знаходились надто близько до спалимих конструкцій стіни. Після загоряння приміщення сауни, відбулося різке збільшення фронту відкритого полум'я та його розповсюдження на спалимі конструкції покрівлі будинку та в приміщення.

Вказаним висновком встановлення факт порушення будівельно-технічних норм при будівництві сауни.

Згідно звіту товарознавчого дослідження від 09 вересня 2010 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику житлового будинку АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області ОСОБА_7 внаслідок пожежі становить 1 769 120 грн.

За фактом пожежі, що сталась 04 вересня 2010 року Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області було відкрито кримінальне провадження №0000928 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 270 КК України, за порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки.

Постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 24 травня 2011 року ОСОБА_4 визнано цивільним позивачем по кримінальній справі № 05-7853 на суму завданого збитку в розмірі 1 860 тис. грн.

Постановою слідчого Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 08 липня 2015 року кримінальне провадження було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КК України, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення .

Відповідно до положень частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Відповідно до частини шостої статті 55 Кодексу цивільного захисту України обов'язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов'язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників.

Відповідно до частин першої та другої статті 23ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що позивачем було доведено наявність шкоди і причинно-наслідкового зв'язку між заподіяною йому шкодою та безпосередньо пожежею, яка виникла з вини відповідача у приміщенні сауни, який як орендар жилого будинку зобов'язаний дотримуватися правил пожежної безпеки, проте здійснив самовільне будівництво приміщення сауни із порушенням будівельно-технічних норм та без дотримання вимог пожежної безпеки, що є підставою для відшкодування позивачу, як власнику будинку матеріального збитку у визначеному експертом розмірі, який не спростовано стороною відповідача та свого розрахунку не надано.

Суди правильно відхилили доводи відповідача про те, що він на час виникнення пожежі не перебував у будинку, не є будівельником та не має спеціальних знань в сфері будівництва й особисто не будував приміщення, яке згоріло, оскільки пожежа сталася в приміщенні, яким володів відповідач на підставі договору оренди та яке було побудовано ним без згоди позивача на орендованому подвір'ї, а тому саме відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за збереження орендованого приміщення.

Розмір моральної шкоди, визначений судом, відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, а також засадам розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується дотримання позивачем строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, то колегія суддів зазначає наступне.

Постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 24 травня 2011 року ОСОБА_4 було визнано цивільним позивачем у кримінальній справі № 05-7853 на суму завданого збитку 1 860 тис. грн.

08 липня 2015 року слідчим Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди 20 жовтня 2015 року.

Отже є обґрунтованим висновок судів про дотримання позивачем позовної давності, оскільки у позивача виникло право на пред'явлення позову з метою захисту своїх цивільних прав, у зв'язку з неможливістю отримати відшкодування за завдану майнову шкоду в межах кримінального провадження, лише після закриття кримінального провадження 08 липня 2015 року, а з позовом звернувся до суду 20 жовтня 2015 року, тобто у межах позовної давності.

За вказаних обставин не можуть бути враховані доводи касаційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності та незастосуваннями судами наслідків цього в силу положень статті 267 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик