КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Васалатій К.А.
№22-ц/824/3476/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заїзжай ВалентинаВолодимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Юрій Арсентійович, ОСОБА_8 про визнання заповіту нікчемним(недійсним), скасування та виключення з спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним(недійсним), скасування та виключення з спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що квартираза адресою: АДРЕСА_1 належала на праві власності її дідуОСОБА_9 1937 року народження та її бабі ОСОБА_10 1941 року народження по ? частки кожному.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда ОСОБА_10, спадщину на ? частку належної йому квартири отримали за законом в рівних частках її батько ОСОБА_11 та її баба ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 раптово помер її батько ОСОБА_11, і спадкоємцями після відкриття спадщини за законом стали вона, його дружина ОСОБА_8 та його мати ОСОБА_10 у рівних частках.

Після смерті ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась вона, ОСОБА_8, а ОСОБА_10фактично прийняла спадщину, так як була зареєстрована і проживала в цій квартирі.

Після цього вона та ОСОБА_8 претендували на 1/6 частку квартири кожна, а бабуся на 5/6 часток квартири.

Зазначала, що при житті дід та баба мали намір переоформити квартиру на свого єдиного сина - ОСОБА_11 шляхом дарування, але так сталося, що син помер раніше матері. За життя бабуся неодноразово стверджувала, що раз так трапилося, то квартиру та все інше майно повинна отримати саме вона якєдина внука.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла, а відповідач не повідомила про це.

Після смерті ОСОБА_10 їй стало відомо, що приватним нотаріусом Заїзжай К.М. 10 лютого 2016 року посвідчено заповіт від імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5

Зазначала, що заповіт не відповідає вимогам закону, а при його посвідченні порушено правила вчинення нотаріальних дій.

Бабуся за станом здоров'я та через хворобу на час підписання заповіту, як стверджують її сусіди, не в змозі була навіть поставити свій підпис під заповітом, тому відповідач організувала трьох свідків - підписантів, які погодилися прийняту в цьому участь. Вважає, що бабуся, через свій стан, не усвідомлювала значення своїх дій та їх наслідки, оскільки за життя і при здоровому глузді мала зовсім інші наміри щодо спадщини.

Ураховуючи наведене та з усіма уточненнями просила суд:

визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_10, який посвідчений 10 лютого 2016 року приватним нотаріусом КМНО Заїзжай К.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №102;

скасувати та виключити з спадкового реєстру запис про державну реєстрацію заповіту, як такий, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні від 24 вересня 2016 року позивач просила суд також визнати заповіт від 10.02.2016 р. нікчемним (недійсним).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що жоден зі свідків не мав довіреності на представлення інтересів померлої. Свідки пояснили, що нотаріус в квартирі нічого не писав, а тільки прочитав вголос текст заповіту, після чого вони всі підписалися у заповіті в тому місці де їм було запропоновано. Заповідач тексту заповіту не читала і його не підписувала, свідки також текст заповіту не читали.

Крім того, свідок ОСОБА_13 взагалі не володіє українською мовою, оскільки пояснення надавала російською мовою.

Також в заповіті не зазначено, яка саме хвороба або фізична вада послужила причиною неможливості ОСОБА_10 підписати та прочитати заповіт, оскільки остання не страждала на фізичні вади зору або рук.

У тексті заповіту є написаний від руки текст, який написаний не заповідачем а свідком ОСОБА_14, яка сам текст заповіту не читала.

Крім того, відсутні докази про сплату державного мита за посвідчення заповіту.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 показали, що під час посвідчення заповіту, в квартирі заповідача була присутня відповідач, на користь якої складений заповіт, що свідчить про порушення вимог таємниці заповіту.

Зазначені порушення свідчать про недійсність заповіту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&qu п;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що баба позивача ОСОБА_10 була власником ? частини квартири АДРЕСА_1.

Власником ? частини квартири був батько позивача ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_10, після поховання сина ОСОБА_11, впала у під'їзді та відповідач ОСОБА_5 опікувалася нею.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача ОСОБА_10 померла.

06 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10 (а.с.192)

Також 15 лютого 2016 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подано відповідачем ОСОБА_5 (а.с.172)

Як убачається з матеріалів спадкової справи, 10 лютого 2016 року приватним нотаріусом КМНО Заїзжай К.М. посвідчено заповіт ОСОБА_10 за яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_5. (а.с.177)

У заповіті зазначено, що у зв'язку з похилим віком ОСОБА_10, на її прохання та за її дорученням текст заповіту підписано ОСОБА_14 в присутності двох свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13. Текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними заповідачем свідками.

Також зазначено, що заповіт записаний зі слів ОСОБА_10 та на прохання заповідача дію вчинено за адресою: АДРЕСА_1.

Особи заповідача, свідків, ОСОБА_14, яка підписала заповіт, встановлено, їх дієздатність перевірено.

Таким чином, заповітом ОСОБА_10 від 10.02.2016 р., витягом із спадкового реєстру № 58561286 про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі за №102 підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_10 заповіла, а спадкоємець ОСОБА_5 прийняла спадщину, до якої входить кв. АДРЕСА_1.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що заповіт не відповідає вимогам Закону, а при його посвідченні порушено правила вчинення нотаріальних дій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не довела існування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, а саме факт недійсності (нікчемності) заповіту від 10.02.2016 р. Також суд виходив з того, що вчинення нотаріальної дії по оформленню заповіту відбувалося у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 р. та Закону України «Про нотаріат».

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі з огляду на таке.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 1247 ЦК України, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, який його вчиняє.

Відповідно ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно зі статтею 1253 ЦК на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Пунктами 1.7.-1.11 Інструкції про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Таким чином, діючим законодавством передбачено випадки, коли заповіт від імені заповідача та за його дорученням може підписати інша особа.

Як убачається зі змісту заповіту, його складено у письмовій формі, із зазначенням часу та місця його складення.

Судом першої інстанції 27.02.2017 року було допитано в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13, які були присутні під час посвідчення заповіту.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що ініціатива викликати нотаріуса належала померлій ОСОБА_10 Коли нотаріус прийшов у квартиру запитала у ОСОБА_10 з якою ціллю вона її викликала, на що та відповіла, що хоче зробити заповіт на племінницю ОСОБА_5 Також показала, що спадкодавець була лежачою, їй було тяжко писати, тремтіли руки і тому ОСОБА_10 попросила її написати заповіт від її імені. Вважала, що заповіт відповідав волі спадкодавця, оскільки на запитання нотаріуса чи є інші спадкоємці, вона сказала, що є внучка, якій вона не потрібна, а єдина людина, яка їй допомагає це її племінниця, яка після смерті чоловіка та сина була біля неї постійно.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 показала суду, що ОСОБА_10, після смерті сина, забажала викликати нотаріуса і казала, що хоче зробити заповіт на ОСОБА_5 До смерті сина вона про заповіт нічого не казала. Нотаріус запитала у ОСОБА_10 чому вона її викликала, просила, щоб заповідач назвала себе і запитувала кому заповідатиме належне їй майно. На всі питання ОСОБА_10 відповіла та зазначила, що хоче заповісти все ОСОБА_5 Впливу на заповідача не було. Вона була адекватною. Нотаріус пропонував прочитати та підписати заповіт самостійно, але ОСОБА_10 не могла, їй було тяжко дихати, вона не мала сил.

Доводи апеляційної скарги про те, що заповідач та свідки текст заповіту не читали спростовуються показами свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 показала, що спочатку нотаріус прочитала заповіт вголос, потім вони також читали заповіт перед тим як його підписати.

Свідку ОСОБА_14 питання щодо того чи читала вона заповіт не ставилося.

Допитані в суді першої інстанції свідки, підтвердили волевиявлення заповідача, факт прочитання заповіту вголос та неможливість його підписання через похилий вік заповідача.

За дорученням заповідача текст правочину у його присутності підписала ОСОБА_14, яка підтвердила факт підписання та прочитання вголос заповіту своїм підписом у заповіті.

Таким чином підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном.

Ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що посвідчення заповіту при свідках та його підписання іншою особою на прохання заповідача та в її присутності відповідає положенням статей 1248, 1253 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний заповіт не відповідає волі заповідача, оскільки не підписувався заповідачем, який мав можливість прочитати та власноруч підписати заповіт, є необґрунтованими, спростовуються встановленими обставинами щодо порядку його посвідчення та волі заповідача. Заповіт від імені ОСОБА_10 та за її дорученням було посвідчено нотаріусом в присутності двох свідків, які зачитали заповіт вголос і поставили свої підписи на ньому. Відомості про свідків внесено до тексту заповіту, свідки є дієздатними особами та не є членами сім'ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом. Також у зв'язку з хворобою заповідача заповіт підписано іншою особою в присутності заповідача та за його дорученням, на що вказано в тексті заповіту.

Не заслуговують на увагу доводи скарги, що один зі свідків не міг прочитати текст заповіту, оскільки не володіє українською мовою, так як доказів на доведення цих обставин надано не було, обмежившись лише тим, що цей свідок в суді надавав пояснення російською мовою та просив задавати питання на російській мові. Крім того, прослухавши звукозапис судового засідання від 27.02.2017 року, колегія суддів встановила, що свідок ОСОБА_13 прочитала присягу свідка на українській мові та в повному обсязі зрозуміла її зміст.

Сама по собі відсутність вказівки у посвідчувальному написі на причину, з якої текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем особисто, за встановлених обставин неможливості підпису заповіту ОСОБА_10, 1941 року народження, яка є людиною похилого віку, не свідчить про дефект форми заповіту та його недійсність у зв'язку з цим.

Обставин про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_10 залишити спадщину ОСОБА_5, яка здійснювала за нею догляд в останні дні життя, не було вільним та не відповідало її волі, не встановлено, а неможливість спадкодавця підписати заповіт особисто підтверджується підписами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13

Доводи апеляційної скарги щодо несплати державного мита за посвідчення заповіту не є правовою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту.

Також не доведено порушення таємниці заповіту, у розумінні ст.1255 ЦК України, оскільки допитані судом в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 показали, що, в період коли нотаріус задавала питання щодо перевірки дієздатності ОСОБА_10, в кімнаті біля спадкодавця окрім нотаріуса були присутні вони та відповідач. Проте потім, всі вийшли до іншої кімнати та спадкодавець залишилася один на один з нотаріусом, після чого вони повернулися та ознайомилися з текстом заповіту і підписалися в ньому.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства і порушень при його посвідченні не встановлено, а позивачем не доведено належними доказами підстав нікчемності заповіту, а тому суд на законних підставах відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і в колегії суддів відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 залишити беззадоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва