Ухвала

04 вересня 2018 року

місто Київ

провадження № 61-97вп18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 серпня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із заявою про визначення підсудності справи за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Верховним Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Федеративної Республіки Німеччина та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 червня 1996 року зареєстрували шлюб у Кривобалківській сільській Раді Миколаївського району Миколаївської області.

Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми права свідчить, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Оскільки позивач проживає в Україні, відсутні правові підстави для визначення Верховним Судом підсудності справи за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відповідно до правил статті 29 ЦПК України.

ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду із зазначеним позовом відповідно до положень частини другої статті 28 ЦПК України, за зареєстрованим його місцем проживання чи перебування у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що одна із сторін спору проживає на території України, позивач є громадянином України, доводи заяви є необґрунтованими, а отже клопотання про визначення підсудності не підлягає задоволенню.

Під час відкриття провадження та вирішення спору у справі суду першої інстанції належить з'ясувати дотримання позивачем вимог статей 16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо наявності підстав для звернення до суду України.

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Заяву разом з доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний