Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/4142/13 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
Провадження № 22-ц/778/770/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова Наталія Віталіївна, про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова Н.В., про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 лютого 2008 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. було посвідчено договір позики, укладений між ним та ОСОБА_5, договір зареєстрований в реєстрі за номером 1134.

За умовами договору ОСОБА_5 надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 22400 доларів США із кінцевим терміном повернення 01 березня 2010 року.

Вказаний договір позики вважав недійсним, оскільки про факт укладення правочину йому стало відомо після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення боргу з нього на користь відповідача за договором позики.

Він не мав наміру (волі) на укладення спірного договору позики із ОСОБА_5 та відповідного договору з ОСОБА_5 не підписував. Договір позики від 29 лютого 2008 р. підписаний іншою особою.

На підставі зазначеного просив визнати недійсним з моменту укладання договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. 29 лютого 2008 року за р.№1134, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що договір позики ним не підписувався, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач сплачував заборгованість до 14 жовтня 2011 року, а тому був обізнаний про існування зобов'язань за договором позики, між сторонами був також укладений договір іпотеки, який позивачем не оскаржувався, позивачем пропущено строк позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 лютого 2008 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. було посвідчено правочин, укладений між громадянами ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_5 (відповідач), а саме договір позики. Означений договір зареєстрований в реєстрі за номером 1134 ( т.1, а.с.5).

Зі змісту зазначеного правочину випливає, що ОСОБА_5 надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 22 400 доларів США із кінцевим терміном повернення 01.03.2010 року.

Відповідно до висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Д/№ 318 від 30.12.2015 року підписи від імені ОСОБА_3, як позичальника, в графі «ПІДПИСИ» під текстом договору (1), та в графі «ПІДПИС», під заявою нижче тесту договору (2), в договорі позики, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Наталією Віталіївною 29.02.2008р. за р.№ 1134, та укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (т. 1 а.с.86-91).

При цьому з висновку експерта Центру судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.Ф. від 05.12.2016 року, виконаного згідно ухвали суду про проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи від 12 жовтня 2016 року, вбачається, що встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 та рукописний запис його прізвища у графі «Підписи» у договорі позики, посвідченому приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. від 29.02.2008 року за р. № 1134, а також підпис від імені ОСОБА_3 і рукописний запис його прізвища, електрографічні зображення яких містяться у графі «Підписи» у технічній копії договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. від 29.02.2008 року за р. № 1134, ОСОБА_3 або іншою особою не виявилось можливим з причин, вказаних у пп. 1, 2 дослідницької частини Висновку (т.1 а.с.192-199).

Згідно з пп. 1, 2 дослідницької частини Висновку виявити походження вказаних розбіжностей (є вони варіантами ознак підпису ОСОБА_3, що не проявились в наданих зразках, або є ознаками почерку когось іншого), враховуючи також наявність діагностичних ознак, походження яких неможливо встановити, експерту не вдалося у зв'язку з обмеженою кількістю вільних зразків підпису ОСОБА_3, зіставлюваних за часом та транскрипцією з досліджуваними підписами. Стосовно ж вказаних збіжностей, то за наявності розбіжностей, вони не дають підстав навіть для імовірного позитивного висновку про тотожність. Виявити більшу кількість збіжностей не вдалося у зв'язку з малим обсягом графічного матеріалу в досліджуваних підписах та особливостями будови підпису, які не дають можливості в повному обсязі простежити напрямок рухів.

При вивченні наданих зразків почерку ОСОБА_3 встановлено, що наближених за часом виконання до досліджуваних рукописних зразків у розпорядження експерта не надано. Надані в якості зразків почерку ОСОБА_3 рукописні записи, виконані в документах, датованих 2010 року-2013 роком та експериментальних зразках(тобто значно пізніше досліджуваних рукописних записів) є незіставлювальними з досліджуваними рукописними зразками за часом виконання, оскільки за період, що розділяє досліджувані рукописні записи та надані зразки почерку ОСОБА_3, його почеркові навички могли зазнати суттєвих змін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (у редакції на дату ухвалення судового рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписам ст. 212 ЦПК України (у редакції на дату ухвалення судового рішення) та ст. 89 ЦПК України ( в діючої редакції) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пославшись в якості доказу недійсності правочину на висновок експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Д/№ 318 від 30.12.2015 року , суд не надав оцінку наступним обставинам.

При укладанні спірного договору позики приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Наталією Віталіївною було встановлено особи сторін, їх дієздатність перевірено (т.1, а.с.5 зворот.).

Крім того, нотаріусом Бєдновою Наталією Віталіївною при укладанні між сторонами спірного договору позики 29 лютого 2008 року були посвідчені дві заяви:

-ОСОБА_8, яка надала згоду на отримання її чоловіком ОСОБА_3 позики грошей в сумі 22400 доларів США від ОСОБА_9 та на укладання договору іпотеки щодо передачі майна набутого під час шлюбу - житлового будинку в АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3;

-ОСОБА_10, що є дружиною ОСОБА_5 щодо надання згоди на видачу чоловіком позики в розмірі 22 400 доларів США ОСОБА_3 та укладання договору іпотеки, предметом якого є житловий будинок в АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3, особи ОСОБА_8 та ОСОБА_10 встановлені (т.2, а.с. 172-173).

В цей же день 29 лютого 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки житлового будинку в АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. за реєстровим № 1136, підпис під яким позивач ОСОБА_3 не оспорював, договір недійсним не визнавався.

Дії приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднової Н.В., якими було встановлено особи сторін, перевірено їх дієздатність при укладанні спірного договору позики неправомірними позивачем не визнавались.

20 квітня 2010 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1468 відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги ОСОБА_5 у розмірі 17 7540 ,16 грн. (т.1, а.с.36).

Заочним рішенням від 11 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики позов задоволено, стягнуто на користь ОСОБА_5 за договором позики укладеним між сторонами 29 лютого 2008 року, суму основного боргу в розмірі 123900,12 грн. та збитки в сумі 1923 грн.( т.1, а.с.31). Зазначене рішення не оскаржено відповідачами та не скасовано.

Суд в рішенні зазначив, що відповідач, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис ОСОБА_3 в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, письмових заперечень на позов не надав.

За вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова Наталія Віталіївна, про визнання договору недійсним.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З огляду на викладене, колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав пропуску строку позовної давності, тому рішення суду згідно з п.п.2,4 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 жовтня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєднова Наталія Віталіївна, про визнання договору недійсним, відмовити з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: