Провадження № 2/161/4339/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 грудня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, на обґрунтування якої вказав, що 16.05.2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачці у борг грошові кошти в сумі 60000 грн. (далі Договір позики). Договір позики є безпроцентним, за умови повернення всієї суми в строк не пізніше 17.07.2017 року, в інакшому випадку, у разі несвоєчасного повернення позики, позикодавець вправі вимагати повернення частини позики, що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу 5% від простроченої суми та 0,5 % пені від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. За умовами даного договору також передбачено, що в разі несплати у встановлений строк відповідачем суми позики, позивач вправі стягнути заборгованість у безспірному порядку. Вказаний договір позики був посвідчений нотаріально, грошову суму в розмірі 60000 грн. передано ОСОБА_2 У звязку з несвоєчасною сплатою суми позики, 11.04.2018 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі договору позики від 16.05.2017 року, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 в його користь заборгованість в загальному розмірі 122800 грн., що складається з: 60000 грн. боргу, 3000 грн. штрафу та 58800 грн. пені. Так, на виконання умов договору позики від 16.05.2017 року зі сторони відповідача було здійснено перерахування грошових коштів в розмірі 31600 грн. Разом з тим, неодноразові звернення до ОСОБА_2 з вимогою про повернення суми боргу залишилися поза увагою. Таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку 28400 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 16.05.2017 року, яка за період з 18.07.2017 року по 30.10.2018 року становить 36384,55 грн., та складається з: основного боргу 28400 грн., 3% річних 1071,42 грн., інфляційних витрат 3124 грн. та пені 3084,33 грн., а також понесені витрати зі сплати судового збору.

До початку судового розгляду позивач надав суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 28).

Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 27). Заява про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили.

За таких обставин суд, зі згоди позивача, вважає можливим розглядати справу у заочному розгляді відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 16.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ОСОБА_2 (як позичальником) та посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 244, позикодавець надав позичальнику у борг 60000 грн. (а.с. 6-7).

Згідно п. 2 Договору - Договір позики є безпроцентним; загальна сума має бути повернена в строк не пізніше 17.07.2017 року.

Відповідно до п. 4 Договору при несвоєчасному повернення суми позики, позикодавець вправі предявити даний Договір до стягнення та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу 5% від простроченої суми та 0,5% пені від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

Пунктом 5 Договору передбачено, що в разі несвоєчасного повернення позики, позикодавець праві стягнути заборгованість у безспірному порядку. Документ, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобовязання вважається даний Договір. При прострочені виконання грошового зобовязання позикодавець вправі предявити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису (п.п. 5.2 Договору).

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 16.05.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 245, відповідачка підтвердила факт отримання від позивача в борг грошової суми в розмірі 60000 грн. (а.с. 8).

Крім того, судом встановлено, що своє зобовязання за договором позики ОСОБА_2 не виконала належним чином, у звязку з чим (на підставі п. 5 Договору) приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 11.04.2018 року було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 102, відповідно до якого з відповідачки на користь позивача запропоновано стягнути грошові кошти в загальному розмірі 123600 грн., що складається з: 60000 грн. суми позики, 3000 грн. штрафу у розмірі 5% від простроченої суми позики (п. 4 Договору), 58800 грн. пені в розмірі 0,5% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки за період з 18.07.2017 року до 31.01.2018 року (а.с. 9).

Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правилами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На виконання умов договору позики від 16.05.2017 року зі сторони відповідача фізичною особою ОСОБА_4 здійснювалися перерахування грошових коштів на загальну суму 31600 грн., що підтверджується випискою руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 (а.с. 12-16).

Таким чином, сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 16.05.2017 року становить 28400 грн.

Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З ст. 1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також необхідно звернути у на ст. 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем надано розрахунок процентів за період з 18.07.2017 року по 30.10.2018 року з якого вбачається, що за прострочення виконання зобовязання кількістю 470 днів, нараховані проценти в розмірі 3% на суму боргу в розмірі 28400 грн. становлять 1071,42 грн. (а.с. 17).

З розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції вбачається, що за період заборгованості з 18.07.2017 року по 30.10.2018 року, сукупний індекс за інфляції склав 1,110, що на суму боргу в розмірі 28400 грн. становить 3124 грн. (а.с. 18).

З розрахунку суми пені за подвійною обліковою ставкою НБУ вбачається, що за період прострочення з 18.07.2017 року по 18.12.2017 року пеня, яка нарахована на суму боргу 28400 грн., склалає 3084,33 грн. (а.с. 19).

Підстав вважати вищевказані розрахунки неналежним доказом у справі у суду немає.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 в його користь боргу, відповідно до договору позики укладеного між сторонами 16.05.2017 року, який становить 36384,55 грн., та складається з: основного боргу 28400 грн., 3% річних 1071,42 грн., інфляційних витрат 3124 грн. та пені 3084,33 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) борг в загальній сумі 36384 (тридцять шість тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 55 коп., що складається з: основної суми боргу 28400 грн., 3% річних 1071,42 грн., інфляційних витрат 3124 грн. та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 3084,33 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 17 грудня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5