Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 357/6800/13-ц

провадження № 61-34547св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 40 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 квітня 2011 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 07 квітня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка відповідно до свідоцтва на право власності на житло НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження голови ради виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24 лютого 1997 року № 1-3-529, належить їм на праві спільної часткової власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 07 квітня 2008 року утворилась заборгованість у розмірі 44 977,34 дол. США та пеня у розмірі 3 414 980,00 грн.

На підставі вказаного, ПАТ «Родовід Банк» просило суд стягнути вказану заборгованість із позичальника ОСОБА_4 та в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 пред'явив до ПАТ «Родовід Банк» зустрічний позов про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договори кредиту та іпотеки не відповідають вимогам закону. Так, всупереч положенням статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» умови кредитного договору є несправедливими, оскільки банк не поінформував його як позичальника про всі істотні умови договору, зокрема, про сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки обрання тієї чи іншої кредитної програми, ризики отримання кредиту в іноземній валюті, що позбавило його можливості для здійснення свідомого вибору та призвело до укладення договору на явно невигідних для нього умовах. Крім того, умови договору містять несправедливі умови, зокрема, пунктом 4.5 кредитного договору передбачена сплата пені за порушення строків повернення кредиту та/або процентів у розмірі 1,6 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, що є явно непосильним для позичальника як споживача кредитних послуг.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2013 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 07 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_4

Визнано недійсним договір від 25 квітня 2008 року про внесення змін до кредитного договору від 07 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_4

Визнано недійсною додаткову угоду від 13 жовтня 2008 року до кредитного договору від 07 квітня 2008 року, укладену між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_4

Визнано недійсним договір іпотеки від 07 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І. В., зареєстрований у реєстрі за № 2012.

Зобов'язано приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І. В. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_7

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладаючи оспорюваний кредитний договір, ПАТ «Родовід Банк» допустив порушення норм Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання інформації щодо вартості кредиту, що є підставою для визнання цього правочину недійсним. Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. На підставі вказаного, суд вважав, що позовні вимог ПАТ «Родовід Банк» безпідставні, тому відмовив у їх задоволенні.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2008 року у розмірі 44 977, 34 дол. США та у рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_7, шляхом проведення публічних торгів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2014 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_7, шляхом проведення публічних торгів. Визначено спосіб звернення стягнення - реалізація предмета іпотеки через прилюдні торги. Визначено початкову ціну реалізації зазначеного об'єкта предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, а саме - 681 600,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суд у Київської області від 30 грудня 2014 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2008 року у розмірі 39 942,44 дол. США простроченої заборгованості за кредитом, 5 034,90 дол. США простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, 15 720,52 грн трьох процентів річних від простроченої суми кредиту, 1 708,84 грн трьох процентів річних від суми прострочених процентів, та 1 183 650,67 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 квітня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотека - 681 600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 5 268,00 грн, тобто по 1 317,00 грн із кожного з відповідачів.

Ухвалено рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не звертати до виконання на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість з позичальника, погодившись із розрахунком банку. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Таким чином, задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1 183 650,67 грн скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що у статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Несправедливою умовою, зокрема, є: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов'язань за договором. Вважає, що встановлення у договорі пені у розмірі 1,6 % від суми заборгованості за кожен день прострочення є явно непосильним для позичальника як споживача кредитних послуг. Отже, ці положення кредитного договору в силу статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними, тому апеляційний суд безпідставно включив до кредитної заборгованості пеню.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановивши, що основне зобов'язання за кредитними договорами не виконано, апеляційний суд відповідно до статей 526, 530 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за цим договором із позичальника. Суд перевірив розмір кредитної заборгованості, який відповідає вимогам закону та умовам договору.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційний суд врахував висновки і мотиви, з яких було скасовано попереднє рішення суду, що відповідає вимогам частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про безпідставність стягнення апеляційним судом пені, оскільки в силу статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення кредитного договору у цій частині є нікчемними, на правильність висновків суду не впливають, оскільки вказані вимоги були предметом судового розгляду та в їх задоволенні відмовлено за необґрунтованістю. Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2015 року, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання договір кредиту та іпотеки недійсними відмовлено.

При цьому, згідно з положеннями статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що апеляційний суд відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір пені з 3 414 980,00 грн до 1 183 650,67 грн.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк