Справа № 345/1596/18
Провадження № 22-ц/4808/156/18
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю представників Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Корнутія М.В. та Державної казначейської служби України Гамуляк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Сухарник І.І. 29 серпня 2018 року в м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 345/1596/18 05.10.18 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У квітні 2018 ОСОБА_3 звернулась із даним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що 19 серпня 2017 року, перебуваючи в кафе мотелю «Страгора», що знаходиться у с. Лоєва Надвірнянського району, залишила на столі свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A3». 20 серпня 2017 року звернулась до Надвірнянського відділу поліції із заявою про втрату (крадіжку) зазначеного мобільного телефону (IMEI +357572/06/886028/7* та +357573/06/776028/5*). Не отримавши жодної відповіді 10 жовтня 2017 року звернулась до начальника Надвірнянського ВП Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Кавінського І.В. із проханням повідомити про дії, здійснені відділом по її зверненню від 20.08.2017 р. У зв'язку з неотриманням відповіді 04 грудня 2017 року звернулась із скаргою до начальника ГУНП в Івано-Франківської області Шкутова В.В., після чого листом від 12.12.2017 їй повідомлено про те, що за результатами проведення перевірки в територіальних підрозділах ГУНП в Івано-Франківської області її повідомлення з приводу втрати мобільного телефону в ЖЄО (журналі єдиного обліку) 20 серпня 2017 не зареєстровано. Тоді вона 22 грудня 2017 року подала скаргу на ім'я начальника ГУНП в Івано-Франківської області Шкутова В.В. та голови громадської ради при УМВС України в Івано-Франківській області Мартиненка В.О. Листом ГУНП в Івано-Франківської області від 12.01.2018 їй повідомлено про те, що службовим розслідуванням встановлено неналежне виконання службових обов'язків працівниками Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та вказано, що даним відділом 12.01.2018 внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за фактом крадіжки мобільного телефону.

У зв»язку з неналежним виконанням службових обов'язків працівниками Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області їй завдана майнова шкода, яку оцінює в розмірі 3000 грн (враховуючи вартість телефону аналогічної марки відповідно до пропозиції на сайті OLX, що становить від 2000 грн до 3000 грн та приватної інформації, яка знаходилась у даному телефоні).

Завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, приниженні честі і гідності через відсутність належного реагування працівниками поліції на її законні звернення, що продовжуються до цього часу (відсутність відповіді на її скаргу від 28.02.2018 року), розмір якої визначила у 13 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини та на вимоги ст.ст. 1166, 1167 та ч. 6 ст. 1174 ЦК України, просила суд стягнути з державного бюджету на її користь завдану ГУНП в Івано-Франківській області майнову шкоду в розмірі 3000 грн. та в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 13000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. (а.с.81-92)

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування судом норм чинного законодавства та обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Апелянт зазначає, що законом не покладено обов'язок на позивача щодо доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Водночас, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що нею не надано доказу на підтвердження подачі 20.08.2017 року до Надвірнянського відділу поліції заяви про вчинення кримінального правопорушення, її прийняття, розгляд чи відмову у прийнятті, оскільки вказаний висновок має безліч спростувань, викладених у її неодноразових зверненнях та скаргах до органів поліції, які містяться в матеріалах справи. Також нею в обгрунтування позовних вимог перелічено відповідні законодавчі акти, порушення яких здійснили відповідачі, і у відповідності до яких, має право на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку. В порушення вимог кримінального процесуального кодексу України відомості про злочин внесені до ЄРДР замість 20 серпня 2017 року тільки 12.01.2018 року. Крім того, не дивлячись на той факт, що відповідач визнав неналежне виконання службових обов'язків окремими працівниками Надвірнянського відділу поліції, її скарга від 22.02.2018 року до цього часу залишена без відповіді.

Апелянт зазначає, що моральна шкода полягає у відчутті зневаги її прав як особи з боку відповідачів, приниженні, безпорадності та беззахисності, а тому нею наведено достатніх підстав які б підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути з Державної казначейської служби України на її користь 4405 грн судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області зазначає, що позивач не підпадає під категорію осіб, яким надано право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Більше того, позивачка жодним чином не оскаржувала бездіяльність слідчого в кримінально-процесуальному порядку. Також не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння позивачці моральних страждань та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків. Просив апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін. (а.с.124-126)

Правом на подання відзиву представник Державної казначейської служби України не скористався,що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судове засідання апелянт ОСОБА_3, не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов'язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за її відсутності.

Вислухавши представників Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обгрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості доказів.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1,3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої бездіяльністю ГУНП в Івано-Франківській області, що полягає у відсутності належного реагування на звернення позивача про крадіжку її мобільного телефону, що мало місце 19.08.2017 року в кафе мотелю Страгора» с. Лоєва Надвірнянського району.

У позовній заяві ОСОБА_3 стверджує, що 20 серпня 2017 року подала заяву до Надвірнянського відділу поліції із заявою про втрату (крадіжку) мобільного телефону.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до начальника Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Кавінського І.В. (рекомендованим листом) з проханням надати відомості, що підтверджують прийняття та реєстрацію заяви про злочин від 20.08.2017 року (щодо повідомлення про крадіжку мобільного телефону) та повідомити про дії, здійснені Надвірнянським відділом поліції для належного та об'єктивного розгляду даної заяви. (а.с.10)

Зі змісту відповіді заступника начальника Надвірнянського відділу поліції від 19.10.2017 року ОСОБА_3 повідомлено про те, що відділом поліції зареєстровано її звернення за вих. № від 13.10.2017 року. Копії процесуальних документів у її адресу надати не є можливим, оскільки заяви про втрату мобільного телефону від 20.08.2017 в Надвірнянський відділ поліції не надходило. (а.с.14,17- зворот)

04 грудня 2017 року ОСОБА_3 направила начальнику ГУНП в Івано-Франківській області Шкутову В.В. скаргу на неправомірні дії працівників Надвірнянського відділу поліції, мотивуючи тим, що її звернення від 10 грудня 2017 року протягом 53 днів не розглянуто і не надана відповідь у встановлений законом строк. (а.с.12)

Листом начальника ГУНП в Івано-Франківській області Шкутова В.В. від 12.12.2017 року позивача повідомлено, що її звернення від 10.10.2017 року, адресоване Надвірнянському відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, зареєстровано 13.10.2017 року за вх.№2867, за результатами розгляду якого 19.10.2017 року їй направлено відповідь вих. №7346/108/50. При цьому повідомлено, що в Надвірнянському ВП ГУНП та інших територіальних підрозділах ГУНП в Івано-Франківській області 20.08.2017 року не зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв її звернення з приводу втрати мобільного телефону Samsung Galaxy A3. (а.с.13)

22 грудня 2018 року ОСОБА_3 подала начальнику ГУНП в Івано-Франківській області та голові громадської ради при УМВС України Мартиненку В.О. скаргу, у якій посилаючись на порушення її конституційних прав, просила забезпечити належний та об'єктивний розгляд її скарги та здійснити громадською радою контроль за розглядом скарги. (а.с.15-16)

У відповідь на звернення від 12.12.2017 року 12 січня 2018 року тимчасово виконуючий обов'язки заступника начальника ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 повідомив позивача, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що окремі працівники Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області неналежно віднеслись до виконання своїх службових обов'язків, за результатами чого їх притягнуто до дисциплінарної відповідальності. В журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області зареєстрована заява ОСОБА_3 про вчинення крадіжки її мобільного телефону 19.08.2017 за №285, відомості внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. (а.с.17)

28 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулась до начальника ГУНП в Івано-Франківській області із скаргою, у якій просить надати відповідь про наслідки досудового розслідування та виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України. (а.с.18)

Відповідь ГУНП в Івано-Франківській області на звернення ОСОБА_3 від 28.02.2018 року у матеріалах справи відсутні, не надано такої відповіді і суду апеляційної інтанції.

Для здійснення заходів по перевірці обставин, вказаних у скарзі від 28.02.2018 року та забезпечення надання повної та обґрунтованої відповіді 31 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Прокуратури Надвірнянського району. (а.с.105)

Зі змісту відповіді від 14.09.2018 року на звернення ОСОБА_3 від 31.08.2018 року з приводу стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000036 від 12.01.2018 року за ч.1 ст.185 КК України, заступником керівника Надвірнянської місцевої прокуратури повідомлено, що у даному кримінальному провадженні процесуальним керівником Надвірнянської місцевої прокуратури в порядку ст.36 КПК України слідчому СВ Надвірнянського ВП ГУНП в області надано письмові вказівки, виконання яких триває. Начальнику СУ ГУНП в області скеровано листа про встановлення причин та умов, що сприяли допущенню тяганини при здійсненні досудового розслідування і вжиття заходів щодо їх усунення. (а.с.150)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень статей 23, 1166-1167,1174,1176-1177 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду» виходив з недоведеності самого факту бездіяльності та негативних явищ, які стались, внаслідок тривалої нереєстрації заяви, наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, а також відсутності законодавчого регулювання можливості відшкодування органами поліції, казначейства України майнової шкоди особам, які є потерпілими від злочину. Щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди суд виходив з того, що позивач не навела доказів в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами(статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440 цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині відшкодування маральної шкоди.

На виконання ухвали апеляційного суду про витребування доказів від 29.10.2018 року ОСОБА_3 08.11.2018 року надала витяг пакета послуг, наданих по її мобільному номеру НОМЕР_1 з абонентом за номером НОМЕР_2, по якому вона спілкувалась з поліцейським на ім'я ОСОБА_8 о 13. год.17 хв. 02 вересня 2017 року, розмова тривала близько 1, 29 хв. Додатково зазначила, що талон - повідомлення про подання до Надвірнянського відділу поліції 20.08.2017 року заяви про злочин, їй не видавався.

Судом досліджено матеріали службового розслідування за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 (а.с.134-179,189-218)

Згідно висновку службового розслідування від 12 січня 2018 року встановлено, що працівники Надвірнянського ВП ГУНП прийняли, однак не зареєстрували звернення ОСОБА_3 від 20.08.2017р. За результатами службового розслідування прийнято рішення надати в Надвірнянський ВП ГУНП рапорт щодо виявлення ознак кримінального правопорушення (крадіжка мобільного телефону у ОСОБА_3.) для реєстрації в ЖЄО та внесення відомостей в ЄРДР та підготувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Надірнянського ВП ГУНП, які допустили прорахунки (ОСОБА_8, ОСОБА_9.), вказавши при цьому керівництву Надвірнянського ВП ГУНП. (а.с.208-212)

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 30 березня 2004 року справа «Меріт проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що розгляд кримінального провадження стосовно заявника органами державної влади триває протягом шести років, що не відповідає вимозі «протягом розумного строку», і така надмірна тривалість кримінального провадження у справі може завдати заявникові моральні страждання. В цьому рішення суд констатував порушення статті 13 Конвенції у зв'язку з відсутністю засобів юридичного захисту на національному рівні, за допомогою яких заявник міг би отримати рішення, яке б підтверджувало його право на розгляд його справи протягом розумного строку, передбаченого параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 року, з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, згідно статті 23 якого передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події врегульований Інструкцією, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1377, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1498/27943.

Відповідно до пункту 1. Розділу II Інструкції прийняття заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснюється цілодобово і невідкладно тим органом поліції, до якого надійшла заява чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію, або слідчим, або іншою посадовою особою органу поліції, якою самостійно виявлено з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

При особистому зверненні заявника до органу поліції із заявою чи повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію уповноважений працівник чергової частини або інша службова особа в кімнаті для приймання громадян цілодобово оформляють протоколи усних заяв і відразу реєструють заяви в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (далі - журнал ЄО), форма якого наведена в додатку 2 до цієї Інструкції.

За змістом пункту 6 розділу III Інструкції у разі якщо письмова заява, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення надійшли до управління, відділу, відділення поліції при особистому зверненні заявника, водночас з його реєстрацією в журналі ЄО в черговій частині управління, відділу, відділення поліції уповноважений працівник чергової частини оформляє талон-повідомлення, форма якого наведена в додатку 4 до цієї Інструкції, і видає його заявнику.

Отже, працівники державного органу, всупереч положенням статті 19 Конституції України, Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх обов'язків при особистому зверненні заявника до органу поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення не діяли у спосіб, передбачений зазначеною Інструкцією, розробленою та прийнятою на виконання завдань Національною поліцією, визначених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач внаслідок неправомірних дій уповноваженого державного органу, що полягає у несвоєчасному вжитті реєстрації звернення про злочин вочевидь зазнала душевних страждань, неспроможність передбачених законом процедур забезпечити захист законних прав на етапі прийняття повідомлення про злочин, що породжує недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьбі з процедурами, що наповнені лише формальним змістом,а не ефективністю юридичного захисту прав, що призвело до необхідності витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 гривень.

Твердження Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо того, що відсутній причинний зв'язок між діями та бездіяльністю працівників поліції та спричиненням позивачу моральної шкоди не ґрунтуються на матеріалах справи. Навпаки, неналежне виконання службових обов'язків, що було встановлено службовим розслідуванням, відсутність належного реагування на звернення особи, все це в сукупності завдає позивачу моральних страждань.

Зазначені позивачем обставини спричинення їй майнової шкоди ГУНП в Івано-Франківській області, на переконання суду, є безпідставними, адже жодної вини в діях працівників національної поліції у спричиненні матеріальної шкоди позивачу немає.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

У судовому засіданні безспірно встановлено, що мобільний телефон вибув із власності позивача 19 серпня 2017 року у зв'язку з його крадіжкою невстановленою особою. Відповідальність за матеріальну шкоду, завдану позивачу, пов'язану із крадіжкою мобільного телефону, покладена на винну особу, що викрала цей телефон і жодним чином не може бути покладена на осіб, які неефективно проводять розслідування, оскільки їх вина у вчиненні цього кримінального правопорушення (крадіжки) відсутня, як і відсутні неправомірні дії працівників поліції, які полягали у викраденні телефону, а також відсутній між такими діями і шкодою безпосередній причинний зв'язок. Відтак відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди за рахунок відповідачів.

З врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в сумі 3000 грн не підлягають задоволенню.

Що стосується визначення способу відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з такого.

Здійснюючи в межах своїх повноважень контроль за дотриманням бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, Казначейство України, відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів.

Функціями Казначейства, водночас, є забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснення Казначейством безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення, затверджене КМ України від 15 квітня 2015 року № 215; статей 25, 43 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України зауважила, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що передбачено пунктом 2 пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України. Даний порядок визначений постаново. Механізм відшкодування такої шкоди передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників та здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»

Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди правильно буде зазначити, що стягнення коштів відбувається за рахунок держави шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, стягнувши з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь моральну шкоду в розмірі 3000, 00 грн. (трьох тисяч гривень).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції про сплату №81974 за подання позовної заяви ОСОБА_3 сплатила 1762 грн, за подання апеляційної скарги - 2643 грн, про що свідчить квитанція про сплату №89873, а всього судових витрат - 4405 грн. (а.с.1, 102)

Тому, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України слід стягнути на користь ОСОБА_3 в рівних частках пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги, по 412,97 грн. (4405 грн Х 18,75% /100/2) з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України () на користь ОСОБА_3, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, моральну шкоду в розмірі 3000, 00 грн. (трьох тисяч гривень)

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (), Державної казначейської служби України () на користь ОСОБА_3, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, в рівних частках пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати, сплачені у вигляді судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги, по 412,97 (чотириста дванадцять гривень дев»яносто сім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський