Провадження № 2/369/3805/18
12.12.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бугайовій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Свої вимоги позивач ОСОБА_1обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1
Зазначений житловий будинок належним чином зареєстрований у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво - Святошинської районної ради Київської області»
Земельна ділянка загальною площею 0,0604 га розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить мені на праві особистої власності на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 25 листопада 2000 року Державним нотаріусом Києво - Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І. та Державного акту на право приватної власності на землю від 27.03.2000 року.
Відповідачка по справі ОСОБА_2, була зареєстрована в належному на той час батьку позивача ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 за його згодою. Як повідомляв позивачу його батько відповідачка мотивувала своє прохання про реєстрацію, тим що їй це необхідно для влаштування на роботу в Києві або в Київській області. 12 листопада 1965 року ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 Але, як стверджував батько позивача та сусіди, відповідачка в будинку не проживала, а лише з'являлась декілька разів протягом року, а після листопада 1966 року її ніхто не бачив за місцем реєстрації.
Крім того, відповідачка будучи зареєстрованою в житловому будинку не несе витрат по утриманню будинку в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги.
Знятись з реєстрації за адресою позивача у добровільному порядку відповідач не бажає.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 405 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі Договорударування житлового будинку, посвідченого 18 листопада 2000 року Державним нотаріусом Києво - Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява, в якій він позов підтримав та просив його задовольнити, розгляд справи просив провести у його відсутності.
У судове засідання відповідач не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З наявних матеріалів справи вбачається, що згідно Договору дарування житлового будинку серії АВО № 011152, посвідченого 18 листопада 2000 року Державним нотаріусом Києво - Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І.
ОСОБА_1 на праві власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1
Зазначений житловий будинок належним чином зареєстрований у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», що підтверджується реєстровим посвідченням № 4993 від 30.10.2001 року.
Земельна ділянка загальною площею 0,0604 га розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на праві особистої власності, що підтверджується Договором дарування земельної ділянки, посвідченим 25 листопада 2000 року Державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І. та Державним актом на право приватної власності на землю від 27.03.2000 року серії та номер ІУ-КВ №089506.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає, що підтверджується актом обстеження № VII-AO-480 від 04.09.2018 року, складеним депутатом Боярської міської ради Києво - Святошинського району Київської області Борецьким Олександром Петровичем.
Факт реєстрації відповідачки за адресою АДРЕСА_1 підтверджується листом виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11.10.2018 № 02-10/2523.
Відповідачка не несе витрат по утриманню будинку в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги, не зявляється за місцем реєстрації протягом тривалого часу.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно вимог ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому позов підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. ст. 317, 383, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постанова Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст. ст. 4, 5, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Суддя Ковальчук Л.М.