22-ц/775/662/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року місто Маріуполь

справа № 2-1977/11

провадження № 22-ц/775/662/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі нотаріального посвідченої довіреності діє ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Степанової С.В. від 18 березня 2011 року

в с т а н о в и в :

10 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати договір дарування 5/100 частин нежилого приміщення по АДРЕСА_1 укладений 21 листопада 2001 року між ним та його сином - відповідачем ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Апалько М.Ю., та визнати право власності за ним на нежитлове приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що при укладенні договору він домовився з сином, що останній при досягненні повноліття буде особисто здійснювати фінансово-господарську діяльність, пов'язану з цим приміщенням. У 2008 році відповідач переїхав на постійне місце проживання до м. Києва та поставив його перед фактом, що він не буде займатися подарованим приміщенням, оскільки воно йому не потрібно. Приміщення знаходиться в занедбаному стані, потребує ремонту, заборгованість за комунальними платежами зростає і він як пенсіонер не має можливості сплачувати вказану заборгованість за свого сина, що ставить його в скрутне матеріальне становище.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволений. Розірвано договір дарування, укладений 21 листопада 20001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Визнано право власності за ОСОБА_1 на 5/100 частин нежилого приміщення, площею 158,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язаний ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 вказане нежиле приміщення.

09 серпня 2018 року ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі нотаріального посвідченої довіреності діє ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, зобов'язати ОСОБА_1 повернути йому 5/100 частин нежилого приміщення площею 158,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права - положенням ст. 727, 728 ЦК України, які передбачають підстави розірвання договору дарування на вимогу дарувальника та річний строк позовної давності, що застосовується до вимог про розірвання договору дарування, а позивач звернувся з позовом через 10 років. Рішення ухвалено в порушення норм процесуального права, оскільки він не був належним чином повідомлений про позов, дату та час проведення судового засідання і не міг надіслати термінову телеграму із міста Києва, де на той час не перебував.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, направив до суду листа про розгляд справи у його відсутність.

Згідно з п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2001 року позивач подарував відповідачу 5/100 частин нежилого приміщення площею 158,8 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Приймаючи рішення про розірвання вказаного договору дарування, суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст. 652 ЦК України та ч. 4, 5 ст. 727 ЦК України та послався на те, що позивач наполягає на розірванні договору дарування нежилого приміщення, яке збережене, його вимоги обгрунтовані, а відповідач не заперечує проти розірвання договору дарування та визнання за позивачем права власності на вказане приміщення і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не потрушує права, свобод и чи інтереси інших осіб.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Апалько М.Ю., за яким позивач подарував відповідачу 5/100 частки магазину нежилою площею 158,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

На час укладання договору дарування між сторонами діяв Цивільний кодекс в редакції 1963 року, відповідно до ст. 243 якого за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу, якою передбачено нотаріальне посвідчення договору, якщо хоча б однією із сторін є громодянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ст. 71 ЦК (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

З позовом про розірвання договору дарування ОСОБА_1 звернувся до суду 10 березня 2011 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України (в редакції 2003 року) у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до загальних положень про договір, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 727 цього Кодексу передбачено умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі.

До вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік (ст. 728 ЦК)

З позовом про розірвання договору дарування ОСОБА_1 звернувся через 10 років після його укладання.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 підстав для розірвання договору дарування, передбачених законом, ним не наведено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору дарування від 21 листопада 2001 року, суд першої інстанції в рішенні також не навів мотивів свого висновку, а тільки послався на норми закону, яки передбачають підстави розірвання договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не був повідомлений про час та місце судового розгляду, оскільки повідомлення йому направлялись за адресою: АДРЕСА_2, хоча згідно з паспортом він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на що відповідач зазначає в апеляційній скарзі.

Щодо телеграми з м. Києва, яка нібито 15 березня 2011 року направлена від імені відповідача про згоду з позовними вимогами (а.с.18), останній в апеляційній скарзі заперечує направлення ним такої телеграми та згоду на розірвання договору дарування, оскільки з 2008 року по 2013 рік постійно перебував у м. Маріуполі, що підтверджується податковими документами та даними з місця проживання у м. Маріуполі, доданими до апеляційної скарги, і відправити телеграму з м. Київа не міг.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною 3 цієї статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про частково задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 і скасування повністю рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 5/100 магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 21 листопада 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю., та визнання права власності на вказане приміщення.

Вимоги в апеляційній скарзі щодо зобов'язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 5/100 частин нежилого приміщення площею 158,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 гривень 21 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого на підставі нотаріального посвідченої довіреності діє ОСОБА_3, частково задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування 5/100 магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 21 листопада 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю., та визнання права власності на вказане приміщення за ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець села Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області, ІНП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець міста Великий Устюг Вологодської області, Росія, ІНП НОМЕР_2) понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 21 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 вересня 2018 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Л.М. Кочегарова

Т.Б. Ткаченко