Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

провадження №22-ц/824/3123/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Мальцева Д.О.

від 22 серпня 2018 року

у справі №761/11062/18 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_1, посилаючись на те, що між нею та відповідачем у вересні 2008 року укладено шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року позов задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував матеріального стану та здоров'я позивачки, а в рішенні не навів мотивів не врахування таких обставин.

Суд при ухваленні рішення взяв до уваги лише довідку з місця роботи про розмір заробітної плати відповідача, але не врахував, що посадовий оклад не є доходом, оскільки з нього утримуються податки та інші відрахування.

Судом також не враховано доказів, які підтверджують понесення відповідачем щомісячних необхідних витрат, зокрема на проживання.

Судом не встановлено обставини щодо прийняття участі батька у вихованні дитини та понесення у зв'язку з цим витрат на дитину, що підтверджується доказами, які судом не досліджено в судовому засіданні та не надано їм правової оцінки.

Судом не взято до уваги, що дитина перебуває на спільному утриманні обох батьків.

Вказував, що суд взагалі не досліджував надані відповідачем документи та дійшов хибного висновку, зазначивши в рішенні про те, що відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив повторюють один одного.

Крім цього, як на підставу скасування рішення вказував на те, що в нього погіршився стан здоров'я, однак докази на підтвердження даної обставини він не зміг надати до суду першої інстанції, оскільки вони виникли після ухвалення рішення.

За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивачка подала відзив, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, не обґрунтовуються належними доказами, а також суперечать матеріалам справи.

Зазначала, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд дійшов хибного висновку, зазначивши, що доводи наведені у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив повторюються, є суб'єктивною думкую відповідача.

Вказувала, що є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом матеріального стану позивача, оскільки при вирішенні спору про стягнення аліментів судом враховано матеріальний стан відповідача.

Вважала, що посилання відповідача на те, що сплата аліментів у грошовій формі не є єдиною формою участі у вихованні дитини суперечить нормам сімейного законодавства.

Також, вважала, що посилання в апеляційній скарзі на погіршення стану здоров'я відповідача не є підставою для відмови в задоволенні позову.

За наведених обставин просила залишити без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач, користуючись своїм правом, подав відповідь на відзив, вказуючи на те, що всі доводи позивачки у відзиві є безпідставними, не підтвердженими та є суб'єктивною думкую позивачки.

Вказував, що ним надано всі належні докази, які підтверджують його участь у витратах на дитину.

Просив не брати до уваги відзив позивачки та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13 вересня 2008 року перебували у шлюбі та є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на те, що фактично шлюбно-сімейні відносини між подружжям тривали до серпня 2017 року, після чого син залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні.

Судом встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо розміру матеріальної допомоги на утримання дитини.

Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку у лікаря-невролога з діагнозами астенічний синдром внаслідок ураження ЦНС та емоційно-вольова незрілість з низьким рівнем афективної регуляції.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши відповідні правовідносини та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку щодо обв'язку обох батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Київтранслогістик» на посаді заступника директора з автотранспортних перевезень з 20.03.2017 та згідно штатного розкладу має посадовий оклад 15 630 гривень 00 копійок (а.с. 9).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не встановлено обставин матеріального стану позивачки, оскільки у відповідності до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано, що із суми посадового окладу вираховуються податки та інші відрахування, також відхиляються колегією суддів, оскільки розмір аліментів визначено в частці від заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі.

Більш того, у разі, якщо розмір доходу відповідача буде зменшуватися, то відповідно зменшується і розмір стягнутих на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, взявши до уваги вказані вище обставини та наведені положення закону, дійшов обґрунтованого висновку, з урахуванням стану здоров'я дитини, що аліменти на утримання сина ОСОБА_3 необхідно встановити у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2.

За приписами статті 51 Конституції України та статті 181 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не викладено змісту заперечень сторони відповідача на відповідь на відзив позивачки із посиланням на те, що такі заперечення повторюють зміст відзиву на позов, не є безумовною підставою в силу ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду, правильного по суті.

Також, не можуть бути підставою і для скасування рішення суду посилання в апеляційній скарзі на обставини щодо зміни стану здоров'я відповідача, оскільки такі обставини виникли після ухвалення судом рішення і можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позову. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець