Провадження № 2/484/307/18
Справа № 484/4305/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

30 березня 2018 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Шикері І.А.

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в сумі 243900 грн. обгрунтовуючи свої позовні вмоги тим, що 12.12.2004 року, між ним та відповідачкою був укладений договір позики на суму, 47700 грн., що в еквіваленті на той час складало 9000 доларів США, відповідно до якого відповідачка зобов'язалась повернути позивачу вказану суму до 12.12.2014р. Проте, відповідачка покладених на неї договором позики зобов'язань не виконала, борг не повернула, в зв'язку із чим він вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом.

Позивач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились надали до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують, а також заяву про уточнення позовних вимог, у якій просили стягнути з відповідачки борг за договором позики, в сумі 47700 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення, в сумі 61407 грн. та витрати по сплаті судовго збору.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не подала.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів,суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню виходячи з наступного.

12.12.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики. На підтвердження факту передачі грошових коштів була складена розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 зобов'язується повернути ОСОБА_2 грошові кошти, в розмірі 47700 грн., що в еквіваленті складає 9000 доларів США, у строк до 12.12.2014 року.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором позики не виконала та не повернула позивачу, у строк до 12.12.2014 року, суму позики.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тобто не виконав своїх зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні витрати,є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Згідно наданого позивачем розрахунку ідексу інфляції за період з 2014 року по 2017 рік, фактичний розмір інфляційних витрат складає 61407,29 грн.

Тому, з урахуванням вищевикладеного суд рахує, що з відповідачки, необхідно стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики, в сумі 47700 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення зобов'язання, в сумі 61407 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 2439 грн.

Керуючись ст. ст. 4,5,13,76-81,141, 263,265,268,280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованість за договором позики від 12.12.2004, в сумі 47700 грн., інфляційні витрати за весь час прострочення зобов'язання, в сумі 61407 грн. та витрати по сплаті судового збору, в сумі 2439 грн., а всього стягнути 111546 (сто одинадцять тисяч п'ятсот сорок шість) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області, через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ :