УХВАЛА

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 243/11335/17

провадження № 61-42438ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про захист прав споживачів, визнання недійсними платіжних документів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (далі - ПАТ «Донбасенерго»). У якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просив визнати недійсними та такими, що не підлягають оплаті надіслані йому рахунки на оплату послуг опалення і гарячого водопостачання на особовий рахунок НОМЕР_1 з січня 2017 року по жовтень 2017 року включно.

Позовна заява мотивована тим, що надіслані відповідачем на адресу позивача рахунки за опалення та гаряче водопостачання № 5422 від 15 лютого 2017 року за січень 2017 року, № 16270 від 11 квітня 2017 року за квітень 2017 року, № 25577 від 13 червня 2017 року за травень 2017 року, № 32915 від 10 жовтня 2017 року за вересень 2017 року не відповідають вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначав, що рахунки не містять графи показань лічильника та їх різниці. Оскільки розрахунковим періодом є календарний місяць, то наявна в надісланих рахунках графа сума заборгованості на 01 січня 2017 року є зайвою. Крім того, посилався, що він має 100% пільгову знижку, а тому вважає, що відповідачем в рахунках безпідставно зазначено про наявність заборгованості за комунальні послуги. Судові накази про стягнення з нього заборгованості від 14 лютого 2014 року та 05 березня 2014 року скасовані ухвалами суду від 11 березня 2014 року та 31 березня 2014 року, відповідно.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Донецької області від 17 липня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 17 липня 2018 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також тим, що позивачем проводилась оплата за опалення у 2017 році по платіжним документам, складеним з дотриманням вимог чинного законодавства за фактичними показаннями лічильника на кінець розрахункового періоду і які не співпадають з платіжними документами наданими відповідачем, які ним складені на свій розсуд, так як вимоги закону носять, на думку відповідача, «рекомендований характер».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про визнання недійсними платіжних документів.

Отже, справа № 243/11335/17 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 243/11335/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» про захист прав споживачів, визнання недійсними платіжних документів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат