Провадження № 22-ц/772/1108/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 рокуСправа № 127/23782/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Якименко М.М., секретар - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Короля О.П. у залі суду м. Вінниця, повний текст складено 27.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участі третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом, у якому, відповідно до змінених позовних вимог, просила: змінити визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2015 розмір аліментів на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, та з 06.11.2017 стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 4000 грн. щомісяця;

позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивований наступним.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, від якого, 16.02.2012 року народилась ОСОБА_5.

11.04.2013 року шлюб між ними розірвано за рішенням суду.

Рішенням суду в 2015 році стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Позивач з відповідачем проживають окремо, малолітня дитина проживає з матір'ю. В позивача нова сім'я.

З часу ухвалення даного рішення матеріальний стан позивача та дитини змінився в сторону погіршення, так як з 2017 року збільшився розмір прожиткового мінімуму доходів громадян та розмір мінімальної заробітної плати, тоді як рівень їх доходів не змінився.

Крім того, відповідач, не будучи позбавленим інформації щодо місця перебування дитини, протягом останніх трьох років не бажав виконувати батьківські обов'язки, не брав участі у вихованні дитини, не цікавився здоров'ям, успіхами у навчанні дитини, що підтверджується відповідними доказами.

Зважаючи на викладене, позивач звернулась до суду із позовом про зміну розміру аліментів та про позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2018 року позов задоволено частково. Змінено визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2015 року справа № 127/21494/15-ц розмір аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, та з набранням рішення суду законної сили стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В решті рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, суд не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, зокрема, суд не врахував, що позивач у справі після розлучення уникала зв'язку з відповідачем. Відповідач не мав можливості спілкуватись із дитиною; суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3 звертався до Служби у справах дітей із заявою для сприяння у визначенні його участі у вихованні дитини; суд не взяв до уваги сам висновок органу опіки та піклування, яким не рекомендувалось позбавляти його батьківських прав; крім того, суд порушив норми процесуального права при відкритті провадження.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність достатньо доказів, які підтверджують ухилення відповідача від виховання доньки, відповідач не виявляє у відношенні до неї батьківської турботи, донька позбавлена соціального захисту з боку батька.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, беручи до уваги практику Верховного Суду при розгляді даної категорії справ, не погоджується з висновком суду першої інстанції, яким суд мотивував своє рішення про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В даному випадку, просячи позбавити батьківських прав відповідача, позивач зазначає про ухилення з його боку від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач надає ряд документів.

Зокрема, свідоцтво про народження, серії НОМЕР_3, видане 21.02.2012, де вказується, що батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2015 яким з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 09 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Акт б/н, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1 (місце реєстрації позивача та дитини), та засвідченим МКП ЖЕК №12, яким підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 за адресою : АДРЕСА_1, дитину ОСОБА_5 не відвідує, не бере участі в її вихованні.

Акт від 03.11.2017 року № 7497 ТОВ ЖЕО, яким підтверджено, що за адресою : АДРЕСА_2, фактично проживає ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_5 та зареєстрованими ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Акт від 03.11.2017 № 7496 ТОВ ЖЕО, за адресою : АДРЕСА_2, ОСОБА_3 за цією адресою не з'являється.

Довідку ГО «Центр розвитку дітей та юнацтва «Дивоствіт» від 01.11.2017 № 3, згідно з якою дитина відвідує гурток «Хіп-Хоп», за який щомісячну оплату здійснює мати ОСОБА_4

Довідку викладача гуртку «Хіп-Хоп» центру «Дивосвіт» ОСОБА_10, підтверджено, що батько ОСОБА_3 дитину до гуртка не приводив і не забирав, успіхами не цікавився.

Довідку Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад № 67 Вінницької міської ради» від 26.10.2017 № 73, дитина відвідує дитячий садок з 10.09.2014, дитиною займається мати та бабуся, і за весь час у закладі батька - ОСОБА_3 вихователі дитячого садка не бачили жодного разу.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факт не проживання його у Вінниці та факт не спілкування останніх трьох років з дочкою.

Разом з тим, він пояснив, що проживає в Одеській області, м. Іллічівськ, де народився і куди переїхав після розлучення з позивачем. В м. Вінниці в нього родичів чи близьких осіб не має, тому зупинитись в м. Вінниці для проживання можливостей не має.

Позивач в свою чергу, надаючи суду вищевказані документи, в судовому засіданні не заперечувала про телефонні дзвінки від відповідача їй та її матері, про переговори з приводу побачень з донькою, про нечасті приїзди відповідача до Вінниці. Після розлучення відповідач приїздив частіше, а в подальшому все рідше.

Колегія суддів бере до уваги зважає, на те, що відповідач в жовтні 2017 року звернувся до органу опіки та піклування Вінницької міської ради про визначення йому порядку участі у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.11.2017 року ОСОБА_3 встановлено порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_5: протягом шести місяців по першим суботам місяця у присутності матері, а по закінченню цього терміну - без присутності матері дитини.

Також на виконання ухвали суду від 22.11.2017 року, орган опіки та піклування надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дитини. При цьому, орган опіки та піклування керувався тим, що в цій ситуації позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому вважав за недоцільне не позбавляти відповідача батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Тобто, позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на нього, який порушує батьківські обов'язки.

Колегія суддів враховує той факт, що у позивача є нова сім'я, що ускладнювало позивачу налагодити переговори з позивачем з приводу спілкування з дитиною, та спілкуватись з дитиною.

Позивач підтвердила в судовому засіданні про погашення відповідачем в добровільному порядку заборгованості по аліментам.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Всі дані про особу відповідача, які є в матеріалах справи, характеризують ОСОБА_3 з позитивної сторони, а Факт звернення відповідача до органу опіки та піклування до подачі позову, безпосередня участь у судових засіданнях та оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення його батьківських прав, може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивач в судовому засіданні не обґрунтувала в чому саме полягає необхідність позбавити відповідача батьківських прав без права на реабілітацію відповідача перед донькою, і в чому будуть порушуватись інтереси дитини в разі залишення в батька прав на його рідну дитину.

Отже всі мотиви апеляційної скарги є обґрунтованими та законним, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення суду в частині зміни розміру аліментів сторонами не оскаржувалось, а від так, в силу ст. 367 ЦПК України, справа в цій частині в апеляційному порядку не переглядалась.

Суд першої інстанції, не встановив всіх обставин справи, необхідних для вирішення даного спору, що призвело до невірних висновків, що, згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення частково та ухвалення нового, яким у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовити.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скарга ОСОБА_3 задоволено, в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено, тому на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 960 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: Сало Т.Б.

Судді: Зайцев А.Ю.

Якименко М.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.