Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 708/929/15-ц

провадження № 61-16388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі - позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року у складі судді Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 001-2008-657 у розмірі 32 888,35 дол. США, а також стягнути з відповідачів на його користь 3 654,00 грн судового збору.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_5, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 18 березня 2008 року № 001-2008-657 та зобов'язати Банк прийняти від нього суму залишкової заборгованості за цим договором у термін, передбачений сторонами для погашення кредиту.

У січні 2016 року ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 також звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_4 про визнання припиненим договору поруки від 18 березня 2008 року № 001-2008-657-Р, укладеного на забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 001-2008-657.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 21 листопада 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 888,35 дол. США та судові витрати в сумі 3 654,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 серед іншого порушував питання про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв'язку з тим, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» споживачів за позовами, що пов'язані із порушенням їхніх прав, не віднесено до суб'єктів, які мають пільги зі сплати судового збору, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Водночас цією ухвалою апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з наданням строку п'ять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків: сплати судового збору в розмірі 5 232,04 грн та надання копій апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи. При цьому в ухвалі роз'яснено, що у випадку неусунення недоліків апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Отримавши копію зазначеної ухвали, 20 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду Київської області з клопотанням про повторне вирішення питання про звільнення його від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні цього клопотання та продовжено ОСОБА_4 строк для усунення недоліків його апеляційної скарги на п'ять днів з дня отримання ним копії цієї ухвали.

У згаданійухвалі апеляційного суду зазначено, що першорядним нормативно-правовим актом законодавства, який регулює порядок справляння судового збору є Закон України «Про судовий збір», до статті 5 якого внесено зміни пізніше ніж до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі змінами до статті 5 Закону України «Про судовий збір» з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов'язані із захистом їх прав, не відносяться до суб'єктів, що мають пільги зі сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

При цьому апеляційний суд посилався на те, що ОСОБА_4 має процесуальний статус не лише позивача за зустрічним позовом, а є і відповідачем за первісним позовом.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та йому повернуто.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у встановлені ухвалами апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року та від 23 лютого 2017 року строки ОСОБА_4 не усунув недоліки поданої ним апеляційної скарги.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що споживачі, які є позивачами у справах про захист їх прав, не мають пільг зі сплати судового збору, є помилковим, оскільки суперечить положенням статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та зроблений без урахування роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Таким чином, порушені права споживачів можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Як уже зазначалося, у справі, що переглядається, було пред'явлено три позови: первісний та два зустрічних. ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з первісним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому ОСОБА_4 є відповідачем як позичальник за вказаним договором.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_4 свідчить про те, що він оскаржує рішення Березанського міського суду Київської області від 21 листопада 2016 року в повному обсязі. Зазначеним рішенням, зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 888,35 дол. США.

Те, що ОСОБА_4 просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, свідчить, що рішення оскаржено ним не лише як позивачем за зустрічним позовом, а і як відповідачем за первісним.

Тобто у справі, що переглядається, ОСОБА_4 має процесуальний статус не лише позивача за зустрічним позовом, а й відповідача за первісним позовом про стягнення кредитної заборгованості, який не має пільг зі сплати судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_4 стосується захисту його прав як споживача, а тому на підставі викладених вище норм він звільняється від сплати судового при пред'явленні цього позову та на наступних стадіях цивільного процесу.

Матеріали справи свідчать про те, що первісний позов ПАТ «Універсал Банк» містить одну вимогу майнового характеру (стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку в сумі 32 888,35 дол. США), а зустрічний позов ОСОБА_4 - дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсним кредитного договору та зобов'язання відповідача прийняти суму залишкової заборгованості).

В ухвалі Апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_4 здійснено розрахунок розміру судового збору, який мав сплатити ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Зокрема суд визначив, що такий розмір судового збору становить 5 232,04 грн (4 019,40 грн + 606,32 грн + 606,32 грн).

Виходячи з характеру вимог первісного та зустрічного позовів, а також встановлених на час розгляду справи Законом України «Про судовий збір» ставок судового збору, Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції зобов'язав ОСОБА_4 сплатити судовий збір за оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову (4 019,40 грн) та в частині зустрічного позову (606,32 грн + 606,32 грн), хоча він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вирішення його позовних вимог, які стосуються захисту прав споживачів.

Тобто апеляційний суд безпідставно залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_4 з підстав несплати ним судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення його зустрічного позову про захист прав споживачів, відповідно й дійшов помилкового висновку про необхідність визнати неподаною та повернути цю апеляційну скаргу, зокрема, з підстав несплати судового збору в сумі 1 212, 64 грн (606,32 грн + 606,32 грн).

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції.

За таких умов, коли оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, вона не може вважатися законною і обґрунтованою та відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 лютого 2017 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик