ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/13/18 Справа № 214/5910/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа - відділ у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

05 серпня 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з неодноразово уточненим позовом до ПАТ "Дельта Банк", третя особа - відділ у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання договору іпотеки недійсним.

Вказували, що 31 серпня 2008 року між ОСОБА_3 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (кредитодавець) укладено договір споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 споживчий кредит у розмірі 29.600 євро, що на дату видачі дорівнювало за курсом НБУ 203.715 грн.70 коп., строком до 30 липня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнята застава нерухомості - квартири АДРЕСА_1.

Зазначали, що 31 липня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №17, що знаходиться у Дніпропетровській області АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М., за реєстровим №438, зареєстрованого в КП Криворізьке БТІ 28 березня 2003 року.

Вказували також, що зазначений договір іпотеки укладений з суттєвими порушеннями норм діючого законодавства України, оскільки позичальник одержав грошові кошти лише наступного дня після укладення кредитного договору, то і зобов'язання по кредитному договору могло виникнути лише наступного дня, а не раніше. Договори, які були укладені в забезпечення кредитного договору, повинні укладатися лише 31 липня 2008 року або пізніше, отже договір іпотеки та договори поруки, які укладені 30 липня 2008, не могли забезпечити зобов'язання, яке виникло 31 липня 2008, а отже є недійсним. Крім того, банк не відкрив позичальнику поточний рахунок на видачу готівки в іноземній валюті і не зазначив про його відкриття в кредитному договорі. Після укладення договору відповідач в односторонньому порядку змінив умови договору і видав гривню, замість євро. Про зміну умов договору банк позичальнику лист не направляв. Додаткової угоди про зміну валюти кредитування сторони не підписували. Так як це істотна умова, яка порушена банком, кредитний договір слід визнати недійсним і відповідно договори забезпечення також. При укладенні договору іпотеки порушено майнові права дітей, так як спірна квартира використовується як постійне місце проживання їх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з лютого 2003 року мешкають в цій квартирі. ОСОБА_2 не було відомо та не роз'яснено ні відповідачем, ні нотаріусом, що при укладенні договору іпотеки порушуються права неповнолітніх дітей на користування житлом і вона не має права, без дозволу органу опіки та піклування, на укладення договору іпотеки. А орган опіки та піклування такого дозволу не надавав.

Посилаючись на вказані обставини, просили визнати недійсним договір іпотеки №0-І, укладений 31 липня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. 31 липня 2008 року за реєстровим №2450, об'єктом якого була квартира №17, що знаходиться в Дніпропетровській області АДРЕСА_1, з моменту його укладення та виключити з державних реєстрів наступну інформацію з приводу посвідчення та дії договору іпотеки, посвідченого 31 липня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. за реєстровим №2450: з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів рухомого майна запис про обтяження/заборону відчуження квартири №17, що знаходиться в Дніпропетровській області АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 та з Єдиного державного реєстру іпотек запис про реєстрацію договору іпотеки №0-І, укладеного 31 липня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коротковою С.В. 31 липня 2008 року за реєстровим №2450.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рога Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що укладений договір порушив права неповнолітніх дітей, оскільки був укладений без дозволу органів опіки та піклування; за позивачами не зареєстровано іншого нерухомого майна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 31 липня 2008 року ОСОБА_3 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав останньому споживчий кредит у розмірі 29.600 євро, в строк до 31 липня 2015 року та сплаті відсотків за користування ним в розмірі 14% річних (т.2 а.с.118-123).

З метою забезпечення повернення ОСОБА_3 кредитних коштів за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 в той же день, 31 липня 2008 року, укладено договір іпотеки №0-І, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру №17, що розташована у АДРЕСА_1 (т.2 а.с.124-125).

Спірна квартира належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М., за реєстровим № 438, зареєстрованого в КП Криворізьке БТІ 28 березня 2003 року (т.1 а.с.141).

Під час укладання іпотечного договору ОСОБА_2 засвідчила, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, в тому числі і дітей (пункт 1.4 іпотечного договору).

При укладанні іпотечного договору нотаріусу надана довідка комунального житлового підприємства №10 від 09 липня 2008 року за №635, видана на ім'я ОСОБА_2, у якій зазначено, що в переданій в іпотеку квартирі ніхто не зареєстрований (т.1 а.с.142).

В наданій нотаріусу заяві від 31 липня 2008 року ОСОБА_2 зазначила, що у малолітніх та неповнолітніх дітей права власності та користування квартирою не має. Осіб, які б мали право на квартиру, не має (т.2 а.с.126).

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №№2949,2950, згідно якого, на підставі ст.ст.512-514 ЦК України, АТ «Дельта Банк» набув статусу нового кредитора за зазначеним вище кредитним договором та нового іпотекодержателя за спірним договором іпотеки (т.2 а.с.146-168).

Відповідно до п.1.2. іпотечного договору предметом іпотеки є квартира №17, розташована в Дніпропетровській області АДРЕСА_1, загальною площею 70,9 кв.м та житловою площею 43.4 кв.м, що належить іпотекодавцю (ОСОБА_2.) на підставі договору дарування (бланк ВАС №858898), посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М. за реєстровим №438 від 11 лютого 2003 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не має підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки і піклування, проте судом не встановлено обставин, які б призвели до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права ОСОБА_5 та ОСОБА_5 на користування житлом - квартирою №17, що розташована у АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 32 ЦК України, статті 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в кожному конкретному випадку суди повинні: 1)перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2)ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3)з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-589св16).

Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи №6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Таким чином, сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування не дає підстав для висновку про порушення прав малолітньої особи, адже укладення договору іпотеки не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження прав ОСОБА_5 та ОСОБА_5 на користування житлом, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.