18.09.2018 Справа № 331/1461/17
Провадження № 4-с/331/19/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4, зацікавлена особа ОСОБА_3

В обгрутування скарги зазначено, що 04 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4 здійснено неправомірні дії, рішення щодо належного їй майна.

Відповідні дії та рішення було відображено державним виконавцем у постанові від 04.04.2018 без номера про опис та арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, та постанові від 04.04.2018 без номера про опис та арешт рухомого майна - побутової техніки.

Недоторканість житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою. Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «...ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань». Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканості житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканості й іншого володіння особи.

Відповідно до статті 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов'язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 Цивільного кодексу України також передбачено право на недоторканність житла. У ч. ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. З ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувана і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно із ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

Всупереч вищевказаним вимогам, державний виконавець (разом з іншими особами) без пред'явлення вмотивованого судового рішення щодо проникнення до житла скаржника, не отримавши її згоди, увійшов до квартири, провів неправомірні дії, пов'язані з описом та арештом її квартири та іншого належного майна, про що зазначено у двох постановах від 04.04.2018 про опис та арешт майна скаржника.

Ці постанови оформлено з порушенням вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5).

Так, відповідно до пунктів 6-7 цієї Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням

- прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника

- юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

Як вбачається, вищевказані постанови не містять номеру виконавчого провадження. В цих постановах відсутня мотивувальна частина, тобто державним виконавцем не зазначено відомості про мотиви, з яких він прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків про арешт майна).

Крім цього, всупереч вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» їй (як боржнику) не було надано копій вищевказаних постанов про опис та арешт майна.

За таких обставин, у зв'язку з наведеними численними порушеннями законодавства, рішення та дії державного виконавця підлягають визнанню неправомірними зі скасуванням постанови від 04.04.2018 без номера про опис та арешт нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2), постанови від 04.04.2018 без номера про опис та арешт рухомого майна (побутової техніки).

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірними дії, рішення старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4, пов'язані з описом та арештом квартири АДРЕСА_1, та побутової техніки (піч мікрохвильова, кондиціонер,холодильник), розташованої у вищевказаній квартирі; а також прийняттям постанови від 04.04.2018 без номера про опис та арешт (нерухомого майна) та постанови від 04.04.2018 без номера про опис та арешт (рухомого майна); скасувати постанову від 04.04.2018 без номера про опис та арешт квартири АДРЕСА_2, постанову від 04.04.2018 без номера про опис та арешт побутової техніки, прийняті старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС ОСОБА_5 ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4; зобов'язати старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4 відкликати надані (надіслані) до державних органів, внесені до державних реєстрів відомості щодо неправомірно здійснених 04.04.2018 арештів та опису майна.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав, наполягав на скасуванні постанови державного виконавця.

Старший державний виконавець Олександрівського ВДВС міста ОСОБА_5 ОСОБА_4 та представник стягувача в судовому засіданні проти скарги заперечували, вважали її необґрунтованою. Державний виконавець надала суду письмові заперечення.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу вивчивши надані матеріали, дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 381646 грн. 50 коп., судовий збір в розмірі 4136 грн. 36 коп.

Відповідно постанови Апеляційного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відмовлено. Ухвала оскарженню не підлягає.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статтей 1,2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та обєктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Судом встановлено, що 23.03.2018 року до Олександрівського ВДВС міста ОСОБА_5 надійшов виконавчий лист № 331/1461/17 від 22.03.2018 р. виданий Жовтневим районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 385782,96 грн.

Державним виконавцем 24.03.2018 року на підставі ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та копії направлені сторонам рекомендованим листом за вих. № 6459/2 та на підставі ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження " винесена постанова про арешт майна боржника.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває, згідно відповіді державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб - інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, згідно відповіді ПФУ боржник отримує пенсію в управління ПФУ Олександрівського району м. Запоріжжя, згідно відповіді АІС та НАІС "Автомобіль" за боржником транспортні засоби не зареєстровані,

03.04.2018 року сформована інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 та 51/100 частки квартири АДРЕСА_4.

03.04.2018 року державним виконавцем внесений запис про арешт вищезазначеного майна боржника до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Статтею 48 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення в першу чергу звертається на кошти боржника у національній та іноземній валюті, інші цінності, у тому числи на кошти на рахунках боржника у банках та інших банківських установах. Згідно відповіді Державної фіскальної служби про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями - платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено І стягнення.

В другу чергу звертається стягнення на все рухоме майно боржника. На підставі п. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

04.04.2018 року державним виконавцем здійснений вихід за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_5 для перевірки майнового стану та складання відповідних процесуальних документів, що підтверджують наявність або відсутність майна боржника.

Виходом за адресою: АДРЕСА_5 державним виконавцем складена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, арешт рухомого майна (побутової техніки) на яку не було надано ні боржником на іншими особами відповідних документів, що підтверджують право власності інших осіб.

При складанні вищезазначених постанов державним виконавцем не зазначено номер виконавчого провадження та мотивувальна частина.

02.05.2018 року державним виконавцем на підставі ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про виправлення помилки, а саме: внесені зміни до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та зазначений № постанови 56050675 та прописана мотивувальна частина: "станом на 04.04.2018 року боржником рішення суду не виконано, виконавчий збір та витрати не сплачено". Порушення державного виконавця у відсутності номера постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та відсутності мотивувальної частини не змінює суті проведення виконавчих дій.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Старший державний виконавець Олександрівського ВДВС міста ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що виходом за адресою: АДРЕСА_5 боржником самостійно відкрито двері до квартири. Після пред'явлення виконавцем посвідчення, ОСОБА_1 (боржник за виконавчим провадженням) добровільно впустила державного виконавця та двох понятих до квартири. Таким чином, боржник надала вільний доступ до квартири АДРЕСА_3, у зв'язку з чим підстави для звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника відсутні.

Судом вивчена відповідь Олександрівського відділення поліції від 12.04.2018 р. на звернення гр. ОСОБА_1 стосовно неправомірних, на її переконання, дій державного виконавця.

За змістом відповіді вбачається, що працівниками поліції не встановлено фактів або обставини, які б підтверджували незаконність дій державного виконавця. Відомості до ЄРДР за наслідками розгляду звернення гр. ОСОБА_1 не внесені.

З вищенаведеного слід, що боржником ОСОБА_1 не надано суду належних доказів та не спростовано твердження державного виконавця про те, що при проведенні виконавчих дій вона особисто надала згоду, самостійно дозволила державному виконавцю та понятим пройти до квартири за адресою: АДРЕСА_5.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Як слід з вивчених в судовому засіданні матеріалів скарги, з часу прийняття рішення судом остаточного після апеляційного оскарження 28 лютого 2018 року пройшло 4 місяці, за цей час боржник ОСОБА_1 не виконала рішення навіть частково.

Викладенні обставини в скарзі не дають суду можливості встановити порушення прав боржника з примусового виконання судового рішення, а тому відсутні законні підстави щодо обмеження прав стягувача ОСОБА_3 на виконання законного рішення суду, що набуло законної сили лише з формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 255, 447, 448 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у звязку з необґрунтованістю в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13Перехідних положень ЦПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя М.В. Антоненко