Справа № 463/4008/17
Провадження № 2/463/548/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:головуючого судді Шеремети Г.І.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 прокурор

представника відповідача ОСОБА_5 ДКС

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Львівської області, ОСОБА_6 місцевої прокуратури № 3 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, просила стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна 6; ідентифікаційний код юридичної особи 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів в розмірі 458 833,00 грн.

Позов мотивує тим, що незаконно перебувала під слідством та судом протягом 91 місяця та 23 днів, а саме: з 23.06.2008 року (постанова про порушення кримінальної справи) по 15.02.2016 року (Ухвала Апеляційного суду Львівської області від 15 лютого 2016 року, якою виправдальний Вирок Франківського районного суду. м.Львова від 10.07.2015 року відносно ОСОБА_2 залишено без зміни). Під час перебування під слідством та судом зазнала глибоких моральних страждань, в її житті відбулися негативні зміни. Протягом надзвичайно тривалого часу - дев'яти років позивач була зобов'язана доводити свою невинуватість у скоєнні інкримінованого їй злочину. Постійні хвилювання на допитах та під час інших слідчих дій негативно позначились на її моральному та психологічному стані. Застосування до неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд обмежувало її у вільному виборі місця проживання та пересуванні. Неможливість виїхати за межі міста Львова порушувала її нормальні життєві зв'язки та устрій. Таке тривале перебування в нервовій напрузі призвело до погіршення її стану здоров'я. З вини органів досудового слідства були порушені її життєві умови як в побуті, так і в роботі, позивач втратила частково свій авторитет та ділову репутацію на роботі, відбувся розрив особистих та ділових відносин з багатьма людьми.

Крім того, протягом розгляду кримінального провадження позивач постійно відчувала почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою працівників правоохоронних органів, переживала щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до даної ситуації. Участь у кримінальній справі потягла за собою нераціональне витрачання часу, обумовили значну витрату фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Внаслідок даних обставин позивачу було заподіяно моральну шкоду, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації її звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інших негативних наслідків морального характеру. Наслідки таких негативних в її житті подій призвели до появи негативних психоемоційних змін, таких як: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього.

Зазначеними незаконними діями органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої останню оцінює в 458 833,00 грн., який розраховано у відповідності до положень Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задоволити. Будучи приведеною до присяги та допитаю, як свідок, позивач розповіла суду усю хронологію подій, що мали місце протягом 2008-2016 років, а також пояснила суду, що незаконними діями органів досудового розслідування: притягнення до справи в статусі обвинуваченої, обрання запобіжного заходу - підписка про невиїзд, довготривалі та визнажливі допити, походи до слідчого, в прокуратуру та суду, заподіяли їй тяжких моральних страждань, детальна характеристика яких розкрита у позовній заяві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у поданому відзиві на позов (а.с.99). Просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що ОСОБА_7 казначейська служба України в жодних відносинах із позивачем не перебувала, не порушувала її законні права та інтереси, жодних зобовязань перед позивачем не має. У відповідності до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» Казначейство відповідно до наданих повноважень здійснює лише виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ. А за заподіяну позивачу моральну шкоду внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування має у відповідності до ст.1176 ЦК України відповідати держава та відшкодовувати таку. На органи Державної казначейської служби України жодним нормативно-правовим документом не покладено функції і обовязки по представництву інтересів держави Україна. Крім того, вважає, що у матеріалах справи відсутні докази заподіяння моральної шкоди, а заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди є значно завищеним та таким що не відповідає обставинам справи та значно перевищує законодавчо гарантований мінімум. Додав, що у випадку задоволення позовних вимог, розмір заподіяної позивачу моральної шкоди слід виходити з розміру прожиткового мінімуму, а не розміру мінімальної заробітної плати.

Прокурор, який одночасно здійснював представництво інтересів прокуратури Львівської області та ОСОБА_6 місцевої прокуратури № 3, в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Ухвалою судді 05.09.2017 року відкрито провадження по справі (в редакції ЦПК України до набрання чинності змінами від 03.10.2017 року.

У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 03.10.2017 року з призначенням справи до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19.06.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання про скерування справи за підсудністю.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19.06.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи та покази позивача, допитаного як свідка, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.06.2008 р. прокурором Франківського району м. Львова було прийнято Постанову про порушення кримінальної справи за фактом зловживання службовим становищем службовими особами (ОСОБА_2 та ОСОБА_8В.) Франківської районної адміністрації ОСОБА_6 міської ради за ознаками складу злочину, передбаченого ч.І ст.364 КК України.

26.02.2009 року старшим слідчим прокуратури Франківського району м. Львова прийнято Постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Як встановлено, зазначена постанова оскаржувалась позивачем ОСОБА_2, проте органом досудового слідства, судами першої та апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні скарги.

27.02.2009 року старшим слідчим прокуратури Франківського району м. Львова прийнято постанову про обрання ОСОБА_2 міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд.

28.02.2009 року старшим слідчим прокуратури Франківського району м.Львова прийнято постанову, згідно якої виділено у окреме провадження із кримінальної справи №184-0101 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.364 ч.І КК України, та порушеної відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, кримінальну справу, порушену відносно ОСОБА_2 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

20.03.2009 року старшим слідчим прокуратури Франківського району м Львова прийнято постанову про обрання ОСОБА_2 міри запобіжного заходу - підписки пре невиїзд.

20.03.2009 року прийнято Постанову про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченої та предявлення останній обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України

02.02.2010 року був затверджений прокурором Франківського району м.Львова Обвинувальний висновок у кримінальній справі №184-0115 про обвинувачення ОСОБА_2 за ст.367 ч.1 КК України, та направлено дану кримінальн справу до Франківського районного суду м. Львова.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 19-20.06.2013 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.367 КК України повернуто прокурору Франківського району м. Львова для проведення додаткового розслідування, обраний обвинуваченому запобіжний захід - підписку про невиїзд - залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.10.2013 року вищевказану постанову залишено без змін.

31.03.2014 року прокурором прокуратури Франківського району м.Львова сформовано повідомлення про підозру ОСОБА_2 вже за ознаками кримінальн правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а 31.03.2014 року складено обвинувальний акт, який 02.04.2014 року направлено до суду.

Встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 09-10 липня 2015 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_2, було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2.ст.364 України, та виправдано.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду.

Пунктом 1 ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку.

Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода.

За час незаконного перебування під слідством та судом, позивач ОСОБА_2 зазнала моральної шкоди, яка, на її думку, полягає у тому, що протягом надзвичайно тривалого часу - дев'яти років позивач була зобов'язана доводити свою невинуватість у скоєнні інкримінованого їй злочину. Постійні хвилювання на допитах та під час інших слідчих дій негативно позначились на її моральному та психологічному стані. Застосування до неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд обмежувало її у вільному виборі місця проживання та пересуванні. Неможливість виїхати за межі міста Львова порушувала її нормальні життєві зв'язки та устрій. Таке тривале перебування в нервовій напрузі призвело до погіршення її стану здоров'я. З вини органів досудового слідства були порушені її життєві умови як в побуті, так і в роботі, позивач втратила частково свій авторитет та ділову репутацію на роботі, відбувся розрив особистих та ділових відносин з багатьма людьми. Крім того, протягом розгляду кримінального провадження позивач постійно відчувала почуття приниженої гідності, образи, обурення поведінкою працівників правоохоронних органів, переживала щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до даної ситуації.

Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналізуючи наведені положення законодавства на предмет їх відповідності обставинам справи суд вважає доведеним факт спричинення позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, оскільки такими були порушені конституційні права позивача, що завдало їй фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд врахувавши вищенаведене, вважає справедливим та достатнім відшкодування в розмірі 50% за весь період перебування під слідством та судом.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

З урахуванням наведеного суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди слід виходить з розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а не прожиткового мінімуму, як зазначає представник Казначейства.

Згідно ст.8 ЗУ «Про ОСОБА_7 бюджет на 2018 рік» з 1січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3723,00 гривень.

Зважаючи на це за 91 місяць незаконного перебування під слідством та судом розмір заподіяної шкоди становить 338 793,00 грн. (91 місяць*3723,00 гривень), однак до стягнення на користь позивача підлягає половина вказаної суми, що становить 169 396,50 грн., зважаючи на те, що до позивача ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід підписка про невиїзд, що за ступенем своєї жорсткості є менш суворим у порівнянні з іншими, зокрема тримання під вартою.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно ОСОБА_7 казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пунктами 5 та 4 Положення про ОСОБА_7 казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через ОСОБА_7 казначейську службу України.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено частково, а саме на 36,9%, а позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, тому такий в розмірі 236,28 грн. підлягає до стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь Державної судової адміністрації України.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст.15, 16,1176 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна 6; ідентифікаційний код юридичної особи 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди суму грошових коштів в розмірі 169 396,50 грн. (сто шістдесят девять тисяч триста девяносто шість гривень пятдесят копійок)

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна 6; ідентифікаційний код юридичної особи 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь Державної судової адміністрації України 236,28 грн. (двісті тридцять шість гривень двадцять вісім копійок) судового збору.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач ОСОБА_2 м.Львів, вул.Лисенка, 25/7.

Відповідач ОСОБА_7 казначейська служба України м.Київ, вул.Бастіонна, 6.

Відповідач ОСОБА_9 Львівської області м.Львів, проспект Шевченка, 17/19

Відповідач ОСОБА_6 місцева прокуратуаи № 3 м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 85

Повний текст судового рішення складено та підписано 29 листопада 2018 року.

Суддя: Шеремета Г. І.