Справа № 236/3556/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

Головуючого судді - Саржевської І. В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна в рівних долях, в порядку спадкування за законом, визнання права забудовника на самочинно збудовані обєкти,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулись ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна в рівних долях, в порядку спадкування за законом, визнання права забудовника на самочинно збудовані обєкти, після смерті ОСОБА_5, яка померла 10.03.2017 в м. Слов'янськ Донецької області(а.с.4-7).

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не з'явились, просять розглянути цивільну справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, про що надали до суду відповідну заяву (а.с. 26 ).

Представник відповідача ОСОБА_3 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, рішення ухвалити на розсуду суду, про що надав відповідну заяву (а.с.70-71).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 10.03.2017 померла ОСОБА_5, дружина ОСОБА_1 та відповідно матір ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка постійно мешкала в м. Словянськ Донецької області(а.с14-17).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ч.ч.1,2 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно 20/50 часток бази відпочинку «Берегова-«2», що розташована за адресою: вул. Соборна(колишня назва ОСОБА_6), буд.149, с. Щурове, м. Лиман, Донецької області, та яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.2002, виданого на підставі рішення виконкомом Краснолиманської міської ради від 20.11.2002, та зареєстровано 12.12.2002 в Словянському БТІ за реєстровим №47(а.с.18-19).

Відповідно до договору оренди землі № 126/06 від 01.12.2006 спадкодавець ОСОБА_5 прийняла в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий № :07:002:0845, загальною площею 0,3211 га, несільськогосподарського призначення- для обслуговування бази відпочинку «Берегова-2» на підставі рішень Краснолиманської міської ради від 22.12.2005 № 4/38-792 та від 01.11.2006 № 5/6-250, які знаходяться на території Краснолиманської міської ради в районі с. Щурове(а.с.20-23).

Інші частки бази відпочинку 30/50 були відокремлені колишніми спів власниками в самостійні обєкти нерухомості з наданням нових поштових адрес, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради № 273 від 28.07.2010 та № 422 від 17.10.2010, щодо зміни правовстановлюючих документів у звязку з виділом співвласниками своїх часток бази відпочинку у самостійні обєкти нерухомості з наданням окремих поштових адрес(а.с.24-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Спільна часткова власність фактично була припинена. Спадкодавцем ОСОБА_5 заміна правовстановлюючого документу, свідоцтва про право власності на 20/50 часток бази відпочинку, на свідоцтво про право власності на цілу частку бази відпочинку, не проводилася.

Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач, чоловік спадкодавця, ОСОБА_1, донька спадкодавця, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син спадкодавця ОСОБА_2, є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої 10.03.2017 року прийняли, оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України подали заяву про прийняття спадщини, на підставі яких було заведено спадкову справу № 43/2017 Приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7 Інші спадкоємці відсутні(а.с.29-31).

Постановою приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7А від 03.09.2018 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно, а саме права власності на цілу частку вказаної бази відпочинку на імя померлої(а.с.30-31).

Крім того, як вбачається з довідки КП «Бюро техничної інвентаризації» від 03.05.2018, обєкти нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку «Берегова-2», розташовані за адресою: Донецька область, м. Лиман, с. Щурове, вул. Соборна(колишня ОСОБА_6), буд.149, а саме: Будинок «М-2», ларьок «П-1», будинки літні «Т-1»,У-1», будинок»Ш-3»- самовільно збудовані(а.с.28).

Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст.331ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно із частиною першою статті 376ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З аналізу частин третьої, четвертої статті 376ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Саме такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові ВС/КЦС від 11 липня 2018 року в справі № 1621/436/12.

Крім того, слід врахувати, що відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26Закону №2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту такої реєстрації.

Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Як роз'яснено в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

ОСОБА_5 в зв'язку зі смертю не здала в експлуатацію: Будинок «М-2», ларьок «П-1», будинки літні «Т-1»,У-1», будинок»Ш-3» та не зареєструвала право власності на них, отже не набула права власності на новозбудовані об'єкти нерухомості. Разом з тим, як забудовник, вона мала право вчиняти ці дії, а тому такі права входять до складу спадщини як такі, що не є нерозривно пов'язані з особою спадкодавця і можуть спадкуватися.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Зважаючи на те, що самовільно побудовані обєкти бази відпочинку побудовані на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, на підставі належних дозвільних документів, будівництво є самочинним, а тому спадкоємці покійної мають права забудовників та здачу обєктів в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів у разі переходу на них прав забудовника, що належали спадкодавцю.

Перевіривши, що вимоги позивачів ґрунтуються на законі та підтверджується належними доказами в справі та з огляду на викладене, за позивачами необхідно визнати, як спадкоємцями першої черги за законом у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 10.03.2017 права та обов'язки забудовників стосовно здачі в експлуатацію самовільно побудованих обєктів нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку «Берегова-2», розташовані за адресою: Донецька область, м. Лиман, с. Щурове, вул. Соборна(колишня ОСОБА_6), буд.149, а саме: Будинок «М-2», ларьок «П-1», будинки літні «Т-1»,У-1», будинок»Ш-3».

Крім того, статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 4 частиною 1 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ч.1,ч.2 п.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтерес. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) (ст.60 СК України).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до статті 60 СК, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17).

Таким чином, спірна база відпочинку належала подружжю «Попович» на праві спільної сумісної власності подружжя, так як вони перебували у шлюбі з 27.07.1995 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб(а.с.16).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Отже, вказана частка бази відпочинку подружжям «Попович» набуто в період перебування в шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні, тому вказано майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 25 ч.4 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним, із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

В Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41).

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Оскільки позивачами в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав.

Керуючись: ст.ст.1216,1218,1261,1268,1270 ЦК України, ст.ст.60, 69-70 СК України, ст. 12, 13, 81, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на 1/2 частку майна в рівних долях, в порядку спадкування за законом, визнання права забудовника на самочинно збудовані обєкти, задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 10.03.2017 року, наступне майно:

20/50 часток нерухомого майна бази відпочинку «Берегова-«2», що розташована за адресою: вул. Соборна(колишня назва ОСОБА_6), буд.149, с. Щурове, м. Лиман, Донецької області, загальною площею 1083,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності у спільному сумісному майні подружжя на:

1/2 частину 20/50 часток нерухомого майна бази відпочинку «Берегова-«2», що розташована за адресою: вул. Соборна(колишня назва ОСОБА_6), буд.149(сто сорок дев'ять), с. Щурове, м. Лиман, Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН, право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, яка померла 10.03.2017, в рівних долях за кожним на:

1/2 частину 20/50 часток нерухомого майна бази відпочинку «Берегова-«2», що розташована за адресою: вул. Соборна(колишня назва ОСОБА_6), буд.149(сто сорок дев'ять), с. Щурове, м. Лиман, Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН, як спадкоємцями першої черги за законом у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 10.03.2017 права та обов'язки забудовників стосовно здачі в експлуатацію самочинно збудовані обєкти нерухомого майна нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку «Берегова-2», розташовані за адресою: Донецька область, м. Лиман, с. Щурове, вул. Соборна(колишня ОСОБА_6), буд.149, а саме: Будинок «М-2», ларьок «П-1», будинки літні «Т-1»,У-1», будинок «Ш-3».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 15.11.2018.

Суддя -