Справа № 159/5183/18
Провадження № 2/159/1435/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання Гусар Т.М.,

представників позивача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представника відповідача Курач В.О.,

третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Велицької сільської об'єднаної територіальної громади, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Підрізької сільської ради Ковельського району № 9/3 від 25.09.2008 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2018 року ОСОБА_7 звернувся в суд з даним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_8, в результаті чого відкрилась спадщина на належне їй майно. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме - житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями після її смерті є її діти - позивач та його брат ОСОБА_9. Спадщину після смерті своєї матері вони прийняли шляхом вступу у фактичне володіння та користування спадковим майном.

Після смерті матері вони дозволили проживати в даному будинку священику. Після нього в даному будинку тимчасово проживали ще декілька родин. У 2006 році тимчасово проживати в даному будинку став ОСОБА_5, проте власниками будинку залишались позивач зі своїм братом.

Час від часу вони навідувались до будинку, доглядали за ним. З 2008 року позивач став рідше навідуватись до будинку через погіршення стану свого здоров'я.

Коли стан здоров'я позивача покращився, він вирішив оформити спадщину після смерті матері та належним чином оформити право власності на успадковане майно. Проте, коли він в 2018 році звернувся до Велицької сільської об'єднаної територіальної громади, до якої у 2015 році приєдналась Підрізька сільська рада, з метою оформлення спадщини, з'ясувалося, що успадкований будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_5 Правовою підставою для оформлення даного будинку на ОСОБА_5 стало рішення виконкому Підрізької сільської ради № 9/3 від 25.09.2008 року, яке в подальшому слугувало підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності.

Проаналізувавши нормативно-правові акти, які були чинними на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, позивач вважає, що ОСОБА_5 не мав належних правовстановлюючих документів на спірний будинок, оскільки офіційним власником даного будинку була мати позивача - ОСОБА_8, після смерті якої позивач та його брат стали власниками цього будинку. З огляду на це, позивач вважає, що правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення та в подальшому видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно у відповідача не було.

Отже, на думку позивача, рішення Підрізької сільської ради № 9/3 від 25.09.2008 року є незаконним, протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки:

1) рішення прийняте з порушенням порядку його прийняття, а саме - при прийняті рішення відповідач в особі Підрізької сільської ради не перевірив у ОСОБА_5 наявність правовстановлюючих документів, які б могли підтвердити виникнення у останнього права власності на житловий будинок. Відповідач не з'ясував наявність спадкоємців ОСОБА_8, яка було власником спірного будинку згідно записів погосподарської книги та відповідних довідок сільської ради;

2) прийняте протиправне рішення сільської ради стало підставою для неправомірної видачі на ім'я ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке грубо порушує законні права та інтереси позивача, як спадкоємця даного житлового будинку;

3) в державному архіві Ковельського району взагалі відсутні відомості про оскаржуване рішення та відсутній оригінал даного рішення, з огляду на що Підрізькою сільською радою було грубо порушено чинні нормативні-правові акти України щодо прийняття оскаржуваного рішення та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Оскільки правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні, тому похідне від рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_5 є також незаконним та грубо порушує право власності позивача на успадковане майно, що залишилося після смерті мами, а тому таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Підрізької сільської ради Ковельського району № 9/3 від 25.09.2008 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року, видане на ім'я ОСОБА_5 житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просили його задовольнити.

Представник відповідача - Велицької сільської ради Ковельського району - Курач В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що після смерті ОСОБА_8 в її будинку певний час проживав місцевий священик. В подальшому будинок тривалий час пустував та був закинутим. Сестри позивача (дочки ОСОБА_8), які доглядали за матір'ю перед її смертю, продали будинок ОСОБА_10, який в подальшому продав цей будинок ОСОБА_5 Останній доглядав за будинком, відремонтував його, вніс значне покращення, сплачував податки, а тому, коли почалась безкоштовна приватизація, рішенням виконкому сільської ради цей будинок був наданий ОСОБА_5 у власність. Оформленням всіх документів займалась секретар сільської ради, а тому деталей набуття права власності та винесення оскаржуваного рішення він не пам'ятає. Вважає, що ОСОБА_5 на законних підставах став власником спірного будинку, а тому просив відмовити в задоволенні даного позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову, оскільки вважає, що купив спірний будинок на законних підставах, а тому й набув право власності законно. Зокрема, він разом з ОСОБА_10 купував цей будинок в сестри позивача, яка на даний час покійна та яка вказувала, що будь-яких претензій від будь-кого з цього приводу не буде. Договір купівлі-продажу житлового будинку при цьому не оформлявся. Крім цього, на момент придбання будинок був занедбаний, фактично не придатний для проживання. З часу його придбання він відремонтував будинок за власні кошти, вніс значні покращення, побудував господарські споруди. Вказував, що позивач досить тривалий час взагалі не цікавився будинком, і лише після того, коли будинок був відремонтований, почав ним цікавитись. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні даного позову.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні, поділяючи позицію ОСОБА_5, заперечував проти задоволення позову та вказував на те, що на даний час, крім позивача, є ще два спадкоємці майна після смерті ОСОБА_8, які не уповноважували позивача звертатись до суду з даним позовом та будь-яких претензій ні до кого не мають. Крім цього, на даний час не відомо, на яку частину спірного будинку претендує позивач. ОСОБА_5 на законних підставах купив цей будинок в інших спадкоємців, а тому підстав для задоволення позову немає. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Так, згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, що підтверджується копією відповідно свідоцтва про смерть.

Як вбачається з витягу з погосподарської книги № 1 за 1991-1995 роки, виданого 10.04.2018 року Велицькою сільською радою Ковельського району, ОСОБА_8 була власником будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Позивач є сином померлої ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про його народження та не заперечується учасниками справи.

Згідно довідки № 874, виданої 10.04.2018 року Велицькою сільською радою Ковельського району, згідно погосподарської книги № 1 за 1991-1995 роки в с. Кашівка Ковельського району за особовим рахунком НОМЕР_1 рахувалося господарство, в якому була зареєстрована і проживала з 1950 року по день смерті ОСОБА_8 Крім неї в даному господарстві на час її смерті ніхто не був зареєстрований і не проживав. Одружена не була. Заповіт від її імені не посвідчувався. Спадкоємці ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вступили у фактичне володіння спадковим майном шляхом догляду за житловим будинком і обробкою земельної ділянки після її смерті.

Відповідно до п. п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону 2003 року, Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої даного закону щодо спадкування застосовуються лише до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Таким чином, до вказаних правовідносин застосовуються правила Розділу VII ЦК України в редакції Закону 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом та за заповітом.

Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином позивач є спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_8, в тому числі й спірного житлового будинку.

Ця ж обставина підтверджується матеріалами спадкової справи № 108/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, відкритої приватним нотаріусом Ковельської районного нотаріального округу Волинської області Олєйніковою О.В.

Згідно повідомлення Велицької сільської ради Ковельського району від 20.09.2018 року адвокату ОСОБА_2, згідно записів погосподарських книг за 1989-1995 роки, житловий будинок АДРЕСА_1 рахувався за ОСОБА_8; з 1996 по 2010 роки будинок був закинутим об'єктом, а уже із 2011 року і по теперішній час рахується за ОСОБА_5

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року, виданого Підрізкою сільською радою, житловий будинок в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5. Підстава: рішення виконкому Підрізької сільської ради № 9/3 від 25.09.2008 року.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на вказаний житловий будинок, оглянутої в судовому засіданні, підставою для реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_5 був витяг із рішення виконавчого комітету Підрізької сільської ради № 9/3 від 25.09.2008 року, згідно якого вирішено оформити право власності на спірний будинок за ОСОБА_5

Крім цього, підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_5 був також витяг з погосподарської книги № 5 за 2008 рік, згідно якої по особовому рахунку НОМЕР_2 будинок з надвірними будівлями і спорудами належить ОСОБА_5

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України,права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як представником відповідача, так і третьою особою ОСОБА_5 та його представником, в судовому засіданні стверджувалось, що спірний будинок ОСОБА_5 придбав (купив) у іншого спадкоємця - сестри позивача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_10, кожен окремо, підтвердили факт купівлі ОСОБА_5 даного будинку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Будь-якого документального підтвердження існування письмового договору купівлі-продажу спірного житлового будинку суду не надано. Самі ж учасники справи визнали, що такий договір в письмовому вигляді не укладався.

Згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на викладені норми, суд вважає, що показання зазначених свідків не можуть бути допустимими доказами в даній справі та підтверджувати факт купівлі-продажу житлового будинку.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_5 набув право власності на спірний будинок не на підставах, що не заборонені законом, оскільки відповідного правочину не відбулось.

Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІ Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державної служби статистики від 11.04.2016 № 56, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 року за № 689/28819, об'єктами погосподарського обліку (далі - об'єкт ПГО) є, поміж іншого, закинутий об'єкт - домоволодіння або землеволодіння, яким тривалий час ніхто не користується і яке має ознаки занепаду, руйнування, а також домоволодіння або землеволодіння, чий єдиний власник, господар помер, а спадкоємці (правонаступники) ще не визначені, - п'ятий тип об'єкта (код - 5).

Зважаючи на встановлені обставини справи, спірний житловий будинок на момент початку користування ним ОСОБА_5 мав всі ознаки закинутого об'єкта.

Згідно п. 1 Розділу ІV зазначеної вище Інструкції, виключення об'єкта з погосподарського обліку здійснюють у випадку його ліквідації або якщо об'єкт перестає відповідати одному з визначень, наведених у пункті 1 розділу ІІ цієї Інструкції.

Оскільки станом на 2008 рік спірний будинок не перестав відповідати визначенню закинутого об'єкта, то в Підрізької сільської ради не було підстав виключати його з погосподарського обліку та переводити особовий рахунок господарства на ОСОБА_5, а відтак - не було підстав видавати згаданий вище витяг з по господарської книги за 2008 рік.

Поряд з цим, представник відповідача не заперечив, що на момент винесення виконкомом Підрізької сільської ради оскаржуваного рішення, сільській раді було відомо про існування спадкоємців після смерті ОСОБА_8, а відтак - вважати ОСОБА_5 законним власником цього будинку в сільської ради не було ні законних підстав, ні документальних підтверджень.

Крім цього, згідно повідомлення архівного відділу Ковельської райдержадміністрації Волинської області від 04.10.2018 року, в документах фонду Підрізької сільської ради, які зберігаються в архівному відділі, рішення виконавчого комітету зазначеної сільської ради від 25 вересня 2008 року № 9/3 не виявлено.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив ту обставину, що всі оригінали рішень виконавчого комітету сільської ради мають бути передані на зберігання до зазначеного архівного відділу. Причин відсутності оскаржуваного рішення в архіві пояснити не зміг.

За таких обставин суд має обґрунтовані сумніви в тому, що оскаржуване рішення взагалі виносилось в установленому порядку виконкомом Підрізької сільської ради.

Є очевидним той факт, що зазначене рішення є незаконним, порушує права та законні інтереси позивача, як спадкоємця, а тому такі права підлягають судовому захисту шляхом скасування оскаржуваного рішення.

При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року, видане на ім'я ОСОБА_5 є похідним від зазначеного рішення, а тому, в зв'язку із скасуванням рішення, таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним.

В судових дебатах представником третьої особи було заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки позивачу було давно відомо про те, що ОСОБА_5 користується вказаним будинком як власник.

Проте, погодитись з такими доводами представника третьої особи не можна, виходячи з наступного.

Зважаючи на встановлені судом обставини, позивач з моменту смерті своєї матері вважав себе законним спадкоємцем, а тому мав всі підстави вважати себе фактичним власником спірного житлового будинку до літа 2018 року. Будь-яких доказів того, що позивачу стало відомо про існування оскаржуваного рішення та свідоцтва про право власності суду не надано.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Решта доводів представника відповідача, третьої особи та його представника про безпідставність заявленого позову не спростовують викладених вище висновків суду, а тому суд відхиляє їх.

Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні докази, прийшов до висновку про наявність підстав для повного задоволення даного позову.

Крім цього, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, суд, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 78, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 328, 334, 657 ЦК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_7, - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Підрізької сільської ради Ковельського району № 9/3 від 25.09.2008 року "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна".

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.03.2009 року, видане на ім'я ОСОБА_5, на житловий будинок, що знаходиться в с. Кашівка Ковельського району Волинської області.

Стягнути з Велицької сільської об'єднаної територіальної громади в дохід держави судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2018 року.

Головуючий П. Ю. Бойчук