Єд. унік. № 243/1469/18
Провадження № 2/243/1002/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Словянськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Словянськтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся представник Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Словянськтепломережа» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго», користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі сплачує вартість спожитих послуг.

На теперішній час у відповідача у звязку з несплатою, з 01.10.2014 року по 01.02.2018 року виникла заборгованість за спожиті послуги з опалення у сумі 10 145,96 гривень.

У звязку із чим відповідачу, відповідно до ст. 625 ЦК України, були нараховані наступні суми: індекс інфляції у сумі 1 674,02 гривень та три проценти річних у сумі 390,49 гривень.

Отже, заборгованість відповідача по сплаті за спожиті послуги з опалення, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 12 210,47 гривень.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за спожиті послуги з опалення у розмірі 10 145,96 гривень, втрати від інфляційних процесів в сумі 1 674,02 гривень, 3 % річних в сумі 390,49 гривень, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представником було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, мотивуючи тим, що позивачу була невідома адреса мешкання відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилась, надала заяву, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просила провести без її участі (а.с.128). Надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що їй на праві власності на підставі договору дарування частки жилого будинку від 28.01.2014 року належить АДРЕСА_2. У вказаній квартирі відповідач не мешкає з моменту укладання договору та не користується послугами з опалення, оскільки ці послуги їй не надаються. Зазначає, що на час придбання даної квартири батареї централізованого теплопостачання у квартирі були відсутні та в подальшому відповідач їх не встановлювала. У вказаній квартирі є лише труби, через які відбувається теплопостачання до інших квартир буд. № 78. Крім того вказує про те, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду із даним позовом та не наведено обґрунтованих

причин такого пропуску. На підставі чого просить застосувати позовну давність до виниклих правовідносин та відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути витрати на правову допомогу (а.с.41-44).

Представник відповідача ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі (а.с.144). У судових засіданнях, в яких представник відповідача приймав участь пояснив, що при укладенні договору дарування квартири АДРЕСА_3 відповідач отримала дану квартиру без батарей централізованого опалення та послугами з опалення не користується, про що у вересні 2014 року було складено акт. Зазначив, що у квартирі відповідача мається лише повітреобмінник, через який відбувається теплопостачання до інших квартир. Вважає, що необізнаність позивача про місце проживання відповідача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки і відповідач і її представник особисто зверталися до позивача із вимогами щодо відсутності теплопостачання у вказаній квартирі. Просив застосувати позовну давність до виниклих правовідносин.

З наданої представником позивача відповіді на відзив вбачається, що відповідачем проводилась оплата за послуги з опалення до жовтня 2014 року, що підтверджується зворотними відомостями та актами про підключення жилого будинку до системи централізованого опалення за період з 2014 року по 2018 рік. Вважає, що твердження відповідача про відсутність централізованого опалення у квартирі № 7 спростовується актом обстеження системи опалення житлового будинку № 78 по вул. Банківській від 18.09.2014 року. Щодо стягнення заборгованості за межами строку позовної давності вказала, що заборгованість утворилась за період з 01.10.2014 року по 01.02.2018 року, до суду із даним позовом позивач звернулась 23.02.2018 року, проте представником позивача було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності. На підставі чого вважає, що підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення відсутні (а.с.82-83).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказала, що у даній квартирі дуже холодно, оскільки відсутні батареї централізованого опалення та є лише труба, через яку відбувається теплопостачання до інших квартир зазначеного будинку. Зазначила, що відповідач з 2014 року зверталася до позивача з приводу відсутності теплопостачання у її квартирі.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що відповідач мешкає у АДРЕСА_4. У даній квартирі батареї централізованого опалення відсутні та теплопостачання не відбувається, у звязку із чим ОСОБА_2 зверталася з цього приводу до позивача.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування частки жилого будинку від 28.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 10/100 часток жилого будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташованого у м. Слов'янську Донецькій області по вул. Банківській (ОСОБА_7) буд. № 78, що складають кв. № 7 (а.с.56-57).

Згідно довідки про склад родини, що видана ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО

«Словянськтепломережа» ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Центральна)АДРЕСА_5. Місцем проживання відповідача є адреса: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Надання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з опалення, здійснює Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Словянськтепломережа».

За адресою проживання відповідача - АДРЕСА_1 надавалися послуги з централізованого теплопостачання, про що свідчить зворотня відомість за 2014 рік, відповідно до якої відповідачем частково сплачувалися послуги з опалення за січень 2014 року у сумі 414,30 гривень, лютий 2014 року у сумі 263,09 гривень та серпень 2014 року у сумі 469,03 гривень (а.с.7).

Відповідно до розрахунку заборгованості, 3 % річних та інфляційних, за особовим рахунком № 061695, у квартирі АДРЕСА_6 сума заборгованості відповідача за послуги з опалення перед ВО «Словянськтепломережа» становить 10 145,96 гривень, нараховані індекс інфляції в сумі 1 674,02 гривень та 3 % річних в сумі 390,49 гривень (а.с.5-8).

Суд, вирішуючи справу по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини та з урахуванням заяви відповідача про сплив строків позовної давності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за послуги з опалення за адресою АДРЕСА_7 утворилася за період з 01.10.2014 року по 01.02.2018 року у сумі 10 145,96 гривень, отже строк звернення до суду із даним позовом за захистом порушеного права було позивачем пропущено.

Під час судового засідання представником позивача було заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків для звернення до суду із даним позовом у звязку із необізнаністю про місце проживання відповідача ОСОБА_2

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 127 ЦПК України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Матеріали даної справи не містять належних доказів звернення позивача до виконавчого комітету Словянської міської ради щодо встановлення місця проживання відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Законодавчо не визначено чітких підстав пропуску строку звернення до суду з метою захисту свого порушеного права, які можуть бути визнані поважними. В кожному конкретному випадку суд на власний розсуд на підставі наданих пояснень сторін та доказів встановлює чи є такі підстави обґрунтованими та поважними.

В постанові Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 вказане наступне: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 надав розяснення щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У контексті розгляду таких причин судом можуть бути визнані поважними: тривала хвороба, перебування тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення слідує, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Європейський суд дійшов висновку, що національні суди, вирішуючи поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасовуючи в подальшому судове рішення, порушують принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

З вищевикладеного слідує, що представник позивача при зверненні до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення не зазначила обґрунтованих поважних підстав, що зумовили звернення до суду за захистом своїх порушених прав поза межами позовної давності, що позбавляє суд можливості поновити такий строк.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов'язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права. У даному випадку така вимога стосується визнання недійсним договору у зв'язку з його невідповідністю на момент укладення такого договору нормам чинного законодавства.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 910/9452/17.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-2469цс16, зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 2205/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК

України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Така правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

Частина четверта статті 263 ЦПК України наголошує, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду 23 лютого 2018 року представник позивача знала про стан майнових прав юридичної особи, від імені якої вона діє.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, зворотніми відомостями надання послуг з опалення за адресою АДРЕСА_7 за особовим рахунком № 061695 за період з 2014 року по 2018 рік (а.с.5-8).

Проте представник позивача, яка на момент звернення до суду із вищевказаним позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення до ОСОБА_2 не довела той факт, що вона не могла дізнатися про порушення цивільних прав, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що представник позивача довідалась про порушення цивільних прав ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Словянськтепломережа» як представник особи, за дорученням якої вона діє, з часу утворення заборгованості, а саме з 01 жовтня 2014 року, а тому перебіг позовної давності починається саме з цього дня.

Встановлено, що відповідачем у спорі до ухвалення судом рішення було надано заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи, що представник позивача звернулась до суду 23 лютого 2018 року, не подала до суду доказів поважності причин пропуску строків позовної давності та відповідач до ухвалення рішення заявила про застосування позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності.

Крім того, відповідач ставить питання щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у сумі 2 750 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 згаданої вище статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідачем надано до суду квитанцію № 8 від 18.07.2018 року на суму 2 750 гривень та Опис здійснених витрат за позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, згідно якого за виконану роботу (надані послуги) здійснена оплата у розмірі 2 750 гривень (а.с.47-48).

Проте, всупереч ст. 137 ЦПК України представником відповідача не надано до суду Договору про надання правничої допомоги, що є підтвердженням надання послуг з правничої допомоги адвоката особі, що її потребує.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Отже, витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають у звязку із недоведеністю представником відповідача надання даних послуг, що передбачають їх відшкодування. Крім того, судовий збір у сумі 1 762 гривень 00 копійок (а.с.1), що було сплачено позивачем при зверненні до суду із даним позовом стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 256-257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Словянськтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_8