Справа №2-6845/10
Провадження №4-с/522/172/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3, начальник Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

До суду 30.08.2018 року надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення та дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3, начальник Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4

Ухвалою суду від 31.08.2018 року скаргу було залишено без руху, 11.09.2018 року заявник недоліки скарги усунув.

Поданою скаргою, з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги від 12.12.2018 року, заявник просив:

1) Визнати неправомірними дії державного виконавця Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 та начальника Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо складання та підписання розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 23.08.2018 р. за №4369/14.3-36, яким встановлена сума аліментів, що підлягає стягненню за період з лютого 2010 року по червень 2018 року в розмірі 701 927,90 грн., скасувати вказаний розрахунок;

2) Зобовязати посадових осіб Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області скласти новий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-6845 від 11.08.2010 року, що виданий Приморським районним судом м. Одеси, у відповідності до норм чинного законодавства, у тому числі ч. 2 ст. 195 СК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що у провадженні Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-6845 від 11.08.2010 року, що виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу). Державним виконавцем було складено, а начальником відділу ДВС підписано розрахунок заборгованості по аліментам від 23.08.2018 року за період з лютого 2010 року по червень 2018 року, яким встановлена сума аліментів, що підлягає стягненню за вказаний період в розмірі 701927,90 грн.

Заявник посилався на арифметичні помилки, що містяться в оскаржуваному розрахунку, відсутність підстав у державного виконавця для здійснення перерахунку та складання оскаржуваного розрахунку заборгованості боржника, що передбачені ч. 2 ст. 195 СК України, не зясування державним виконавцем природи та джерела походження грошових коштів, що надійшли на рахунок боржника в АБ Південний та були враховані державним виконавцем при складанні розрахунку, країни походження вказаних грошових коштів в порушення вимог ч. 2 ст. 195 СК України та Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (надалі Перелік), не зясування державним виконавцем питання чи утримувалися з вказаних коштів податки та збори в порушення ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та Переліку.

З 10.09.2018 року по 14.09.2018 року, з 24.09.2018 року по 07.10.2018 року суддя перебувала у відпустках.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року було витребувано з Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-6845 від 11.08.2010 року, що виданий Приморським районним судом м. Одеси.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 (по довіреності від 20.06.2018 року) подану скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі та просив її задовольнити.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_8 (по довіреності від 16.01.2017 року) у судовому засіданні подану скаргу не визнали, просили відмовити у її задоволені, зазначали, що скарга боржника є необґрунтованою, на даний час сума заборгованості, що визначена державним виконавцем, боржником частково сплачена, вважають, що такими діями боржник фактично погодився з розрахунком. Крім того зазначили, що спірний розрахунок складено з дотриманням Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

Інші учасники справи у судове засідання не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, з урахуванням думки учасників, які були присутні в судовому засіданні, на підставі ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності державного виконавця Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3, начальника Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4, сповіщених належним чином.

Дослідивши матеріали справи, матеріали витребуваного судом виконавчого провадження, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

З копій матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №2-6845 від 11.08.2010 року відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу).

Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Березанському районному відділі ДВС ГТУЮ у Миколаївській області.

23.08.2018 року державним виконавцем Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 складено, а начальником Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 підписано розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 №4369/14.3-36 за період з лютого 2010 року по червень 2018 року, яким встановлена сума аліментів, що підлягає стягненню за вказаний період в розмірі 701927,90 грн. та зазначено, що за вказаний період боржником сплачена сума в розмірі 653063,81 грн., а сукупний розмір заборгованості становить 48864,09 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

У відповідності до ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно до положень ст. 18 Закону, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

У відповідності до п. 10 Переліку, з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Судом встановлено, що боржник не працював в Україні, знаходився в період зазначений у розрахунку про заборгованість в певні періоди за кордон оскільки працював моряком, та одержував за певний період своєї праці дохід , який перераховувався на картковий рахунок в банк.

Так згідно ч.2 ст.195 СК України передбачено визначення заборгованість за аліментами платника аліментів, який є громадянином України, і який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як убачається з тексту розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 23.08.2018 р. за №4369/14.3-36, що оскаржується, державний виконавець обчислював суму аліментів, яка підлягає стягненню за місяць, по деяким місяцям виходячи з середньої заробітної плати для працівника для даної місцевості (2010 рік: всі місяці; 2011 рік: всі місяці; 2012 рік: всі місяці; 2013 рік: січень-липень, вересень, листопад; 2014 рік: березень, травень, липень-грудень; 2015 рік: всі місяці; 2016 рік: січень, лютий, червень, липень, жовтень, листопад, грудень; 2017 рік: січень, квітень, червень, серпень, жовтень-червень); а по іншим місяцям виходячи з сум, зазначених у виписках АБ Південний (2013 рік: серпень, жовтень, грудень; 2014 рік: січень, лютий, квітень, червень; 2016 рік: березень-травень, серпень, вересень; 2017 рік: лютий, березень, травень, липень), при цьому не вказавши державу з якої надійшли кошти.

Таким чином, суд робить висновок, що протягом всього періоду, за який складено розрахунок, а саме з лютого 2010 року по червень 2018 року, державним виконавцем для визначення розміру заборгованості застосовано два методи, що передбачені ст. 195 Сімейного кодексу України: виходячи з фактичного заробітку (доходу) (ч. 1 ст. 195 СК), виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (ч. 2 ст. 195 СК).

При цьому вказані методи застосовані державним виконавцем одночасно, без дослідження державним виконавцем питання за який відпрацьований період (за яку кількість відпрацьованих місяців) боржник ОСОБА_1 отримав грошові кошти в іноземній валюті згідно транзакцій, що зазначені у виписках АБ Південний. Так наприклад в серпні 2016р. йому нарахована суму аліментів яка підлягає стягненню у розмірі 60767,98 грн. у вересні 2016р.- 49803,33 грн., а в жовтні листопаді 2016р.- по 855,55 грн., при цьому також не зясовано чи перебував боржник у цей час (жовтень-листопад 2016р.) в Україні і чи наявні умови для застосування ч.2 ст.195 СК України.

Таким чином, складеним державним виконавцем розрахунком, за один і той самий період (календарний місяць) аліменти могли бути нараховані двічі за різними методами, що є неприпустимим та не відповідає самій природі аліментів як щомісячного встановленого судовим рішенням обовязкового платежу на утримання дитини.

На виконання вимог абз.2 ч. 2 ст. 195 СК України державний виконавець мав би встановити первинний документ (трудова угода, контракт тощо), за яким були здійснені транзакції на рахунок боржника у АБ Південний щоб встановити розрахунковий період по кожній транзакції. Завірені копії матеріалів виконавчого провадження не містять таких підтверджуючих документів та відомостей про те, що державним виконавцем вживалися заходи для отримання необхідних документів.

Слід зазначити, що заявником оскаржуються саме дії та рішення посадових осіб відділу ДВС, однак вказані особи на виклик до суду не зявилися, пояснень з зазначенням мотивів обрання певних методів визначення заборгованості не надали.

Крім того, норма ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України зумовлює необхідність зясування джерела заробітку (доходу) боржника, у тому числі держави походження грошових коштів, та факту наявності укладеного з Україною договору про правову допомогу, так як в залежності від цього законодавство встановлює порядок визначення розміру та стягнення аліментів, що присуджені у частці від заробітку (доходу) боржника.

Державним виконавцем не була зясована природа грошових коштів, що надходили на рахунок боржника в АБ Південний, чи є грошові кошти заробітком (доходом) боржника та за який період в розумінні положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146, до якої саме категорії вони відносяться (пункти 1-11 Переліку), чи не відносяться вони до категорії грошових коштів, з яких утримання аліментів не провадиться в згідно п. 12 Переліку.

Вказане можливо було б встановити завдяки отриманню державним виконавцем первинних документів та іншої інформації (стосовно і країни нарахування заробітку) на виконання повноважень державного виконавця з огляду на ст. 18 Закону України Про виконавче провадження.

Крім того судом перевірені і застосування офіційного курсу НБУ державним виконавцем при складанні даного розрахунку та встановлено, що деякі застосовані державним виконавцем курси НБУ пр. розрахунку заборгованості не відповідають офіційному курсу НБУ (наприклад станом на 17.01.2017р, на 26.06.2014р.).

Відтак, суд вважає, що оскаржуваний розрахунок заборгованості не можна визнати законним та обґрунтованим, таким, що складений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «ОСОБА_4 проти України» від 03.07.2014 року (заява № 4436/07, справа з оскарження розрахунку заборгованості по аліментам) визнав порушення принципу справедливого розгляду справи судом, закріпленому у п. 1 ст. 6 Конвенції, з огляду на необ'єктивний характер рішень, постановлених у рамках першого провадження (ненадання судами жодних оцінок аргументові заявниці, який мав ключове значення).

Виходячи зі змісту ст. 6 Конвенції, право на виконання судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, підлягає судовому захисту в контексті гарантованих законом прав як стягувача, так і боржника по справі, які є рівними учасниками виниклих правовідносин щодо виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Встановивши неправильність застосованого державним виконавцем механізму при розрахунку заборгованості боржника по аліментам, з урахуванням викладених обставин та виходячи з положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку про можливість задоволення скарги заявника ОСОБА_1, тим самим усуває порушення прав заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 43, 48, 76, 81, 89, 223, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України; ст. 1, 18, 28, 57, 70 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: 57460, Миколаївська область, Березанський район, село Рибаківка, провулок Південний, буд. 10) на рішення та дії посадових осіб органів ДВС задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 та начальника Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 щодо складання та підписання розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 23.08.2018 року за №4369/14.3-36, яким встановлена сума аліментів, що підлягає стягненню за період з лютого 2010 року по червень 2018 року включно в розмірі 701927,90 грн.

Визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 від 23.08.2018 року за №4369/14.3-36, яким встановлена сума аліментів, що підлягає стягненню за період з лютого 2010 року по червень 2018 року включно в розмірі 701927,90 грн.

Зобовязати відповідну посадову особу Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області на виконанні якої перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-6845 від 11.08.2010 року, що виданий Приморським районним судом м. Одеси, скласти новий розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя Домусчі Л.В.