ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3210/18 Справа № 201/9139/18 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2018 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа Соборний ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа Соборний ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2018 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: Соборний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, про звільнення з-під арешту майната рекомендувати позивачу звернутися з позовом до господарського суду Дніпропетровської області в порядку, передбаченому нормами ГПК України.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Вказана цивільна справа передана до Дніпровського апеляційного суду та 22.10.2018 року було проведено автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження судді Дніпровського апеляційного суду Лаченковій О.В., у складі колегії суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа Соборний ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами по справі є юридичні особи, в зв'язку з чим вказаний спір є господарським і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачу необхідно відмовити у відкритті провадження по цій справі та рекомендувати звернутися до господарського суду Дніпропетровської області з позовом в порядку, передбаченому нормами ГПК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства, колегія суддів ставиться критично, оскільки сторонами по справі є юридичні особи, в зв'язку з чим вказаний спір є господарським і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова