КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/39175/17

провадження № 22-ц/824/3919/2018

13 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

за участю секретаря Дуки В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головна військова прокуратура Генеральної прокуратури України, ОСОБА_3, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року в складі судді Савицького О. А.,

встановив:

26.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини» ( далі - ТОВ &q?і ;ІА &qu (;Українські національні новини&q?їн;) ІНФОРМАЦІЯ_7 року в статті ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (адреса веб-сторінки: ІНФОРМАЦІЯ_1), а саме:

«ІНФОРМАЦІЯ_3»;

«ІНФОРМАЦІЯ_4»;

«ІНФОРМАЦІЯ_5.»;

«ІНФОРМАЦІЯ_6»;

«ІНФОРМАЦІЯ_8»;

«ІНФОРМАЦІЯ_9».

Просив зобов'язати ТОВ «ІА «Українські національні новини» протягом 3 (трьох) днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Інтернет, на сторінці офіційного веб-сайту ІА «Українські національні новини» (http://www.unn.com.ua), резолютивної частини рішення суду.

Також просив відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року о 10.07 год. на сайті ТОВ «ІА «Українські національні новини» було розміщено статтю ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якому за відсутності обвинувального вироку суду відповідач поширив відносно позивача недостовірну інформацію з детальним висвітленням конкретних обставин кримінальних порушень, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до висновку науково-правової експертизи Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України від 26.06.2017 у вищевказаній статті вся інформація викладена у формі фактичних даних, які можуть як відповідати дійсності, так і мати характер недостовірної інформації. Виклад інформації у формі оціночних суджень відсутній.

Оскільки власником сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, є ТОВ &quін;ІА &q?йн;Українські національні новини&qu;У;, обов'язок спростування поширеної інформації повинен бути покладений саме на вказаного відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір на загальну суму 1 600 грн.

Посилається на незаконність та необґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, неповноту встановлення та дослідження обставин, які мають значення для справи.

Зазначив, що судом не надано належної правової оцінки тим фактам, що розміщена на сайті відповідача інформація стосовно дій позивача є неправдивою та недостовірною, остання розміщена в формі фактичного твердження, а не оціночного судження, розміщена інформація є тайною досудового слідства.

Судом необґрунтовано не прийнято до уваги висновок науково-правової експертизи Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України від 26.06.2017.

Не зважаючи на пряму заборону, встановлену Законом України від 28.02.1995 №74/95-ВР &q?кр;Про інформаційні агентства&quuo;, за відсутності обвинувального вироку суду щодо позивача, відповідач поширив недостовірну інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Вказаній обставині судом не надано належної правової оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ &q?ід;ІА &q? а;Українські національні новини&qu;У; просить залишити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції встановив всі фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, дослідив їх у судовому засіданні, надав їм належну оцінку, мотивовано обґрунтував їх неприйняття та відхилення.

Позивачем не було надано доказів, які б підтверджували факт неправдивості чи недостовірності інформації, яка було розміщена на сайті ТОВ &q? б;ІА &q?зм;Українські національні новини&qut;;.

При цьому суд дослідив та послався на доказ, який був поданий стороною відповідача, а саме на відповідь Генеральної прокуратури України від 23.03.2017 за №10/1/22-21422-17, про те, що інформація, наведена в публікації, відповідає матеріалам кримінального провадження №0000521 від 18.06.2014 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а також кримінального провадження №000113 від 19.01.2017 року за підозрою останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч. 4 ст.28, ч. 5 ст.191, ч. 4 ст.28, ч. 1 ст.366, ч. 4 ст.28 , ч.2 ст.205 КК України. Вказана інформація є загальновідомою, підтверджується Єдиним державним реєстром судових рішень.

Вважає, що суд оцінив належність поданого стороною позивача висновку науково-правової експертизи Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України щодо видів інформації. Своїм правом заявити клопотання про призначення судової експертизи відповідач не скористався.

Згідно відповіді Генеральної прокуратури України №101313-р від 05.05.2018 р. на адвокатський запит, співробітник Інформаційного агентства «УНН» при співбесіді з прокурором у провадженні отримав коментарі на поставлені запитання, що були висвітлені у вищевказаній публікації, в тому обсязі, в якому прокурором визнано можливим. У вказаному випадку надання згоди на розголошення відомостей досудового розслідування не потребується.

Крім того, автор ОСОБА_3 отримала інформацію не тільки від Генеральної військової прокуратури Генеральної прокуратори України, а також від колишніх контрагентів і партнерів, на інформацію яких, як на джерело, мається посилання в статті, як і на той факт, що вони побажали залишитися анонімними.

Поширена інформація стосується позивача, як публічної особи та його професійної діяльності на посаді Міністра доходів і зборів України, а тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор Генеральної військової прокуратури Генеральної прокуратури України також просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Зазначив, що відсутні підстави вважати спірну інформацію такою, що є недостовірною. На думку прокуратури, ОСОБА_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що підтверджується доказами, зібраними у ході досудового розслідування. У вказаній статті не вказано на винуватість ОСОБА_2 та не зазначено про наявність обвинувального вироку суду щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення. Будь-яких відомостей досудового розслідування, які розкривають тактику і методику досудового розслідування та інформації про вжиті заходи досудового розслідування публікація не містить.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача - ОСОБА_8 та представник третьої особи Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України - ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене по справі судове рішення без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана інформація є оціночним судженням, яка містить суб'єктивну думку та критику автора відносно особи позивача та його дій на посаді Міністра доходів і зборів України, відповідає матеріалам кримінального провадження №0000521 від 18.06.2014 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а також кримінального провадження №0000113 від 19.01.2017 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч. 4 ст.28, ч. 5 ст.191, ч. 4 ст.28, ч.1 ст.366, ч. 4с.28, ч. 2 ст.205 КК України.

При цьому суд першої інстанції взяв до увагу ту обставину, що поширена інформація стосується діяльності позивача на посаді Міністра доходів і зборів України, межа допустимої критики відносно такої особи є значно більшою ніж критика відносно пересічного громадянина.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на сайті ТОВ &qume;ІА &quom;Українські національні новини" ІНФОРМАЦІЯ_7 року було розміщено статтю ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Вказана стаття містить наступні висловлювання:

«ІНФОРМАЦІЯ_3»;

«ІНФОРМАЦІЯ_4»;

«ІНФОРМАЦІЯ_5»;

«ІНФОРМАЦІЯ_6»;

«ІНФОРМАЦІЯ_8»;

«ІНФОРМАЦІЯ_9».

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у згаданій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації вбачається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Слід зауважити, що журналістська свобода та громадська діяльність також включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення ЄСПЛ у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» заява № 16695/04 від 15 липня 2010 року, остаточне 15 жовтня 2010 року).

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статті 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проаналізувавши інформацію, яку позивач просив визнати недостовірною та спростувати, суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що інформація стосується позивача під час його перебування на посаді Міністра доходів і зборів України.

При цьому спірні висловлювання, наведені у статті ОСОБА_3, містить посилання на інформацію, отриману від Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, пов'язану з проведенням досудового розслідування №0000521 від 18.06.2014 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України (зловживання владою або службовим становищем), а також кримінального провадження №0000113 від 19.01.2017 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255 ; ч. 4 ст.28, ч. 5 ст.191; ч. 4 ст.28, ч.1 ст.366; ч. 4ст.28, ч. 2 ст.205 КК України.

Відповідно до листа Генеральної прокуратури України від 23.03.2017 р., інформація, наведена у публікації Інформаційного агентства «УНН» «Як стати мільярдером: найприбутковіші схеми екс-міністра ОСОБА_2», відповідає матеріалам вказаних кримінальних проваджень та підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування, зокрема показаннями свідків, документами, речовими доказами, висновками експертів (а.с. 18).

Відповідно до листа Генеральної прокуратури України від 05.05.2018 р., прокурором у провадженні надано Інформаційному агентству «УНН» коментарі на поставлені запитання, що були висвітлені у вищевказаній публікації, у тому обсязі, в якому прокурором визнано можливим. Надання згоди на розголошення відомостей досудового розслідування не потребується (а.с.110).

З урахуванням обставин справи та контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки поширена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а була основана на інформації, що містила оціночні судження, і стосувалися критики дій позивача на посаді публічної (посадової) особи, рівень критики якої є значно ширшим.

Відповідач не може бути притягнутий до цивільної відповідальності за висловлення оціночних суджень щодо публічної особи - ОСОБА_2 , оскільки такі висловлювання містять думки та переконання автора статті, критику дій посадової особи, яка, в свою чергу має право на відповідь та спростування такої інформації.

Висновок науково-правової експертизи Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України від 26.06.2017 р. щодо викладу інформації у формі фактичних даних, не є доказом неправомірних дій відповідача та третьої особи - журналіста ОСОБА_3, з огляду на те, що характер поширеної інформації ґрунтується на їх власному розумінні і трактуванні тез і висловлювань. Твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Будь-яких відомостей досудового розслідування, зокрема, доказів, зібраних під час досудового розслідування, показів свідків, документів, речових доказів, висновків експертів, як і факту визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень спірні висловлювання не містять.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк