Номер провадження: 22-ц/785/6023/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Проніної Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 травня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В:
29 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 05 вересня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

02 липня 2003 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачкою та перебувала на її утриманні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 08.04.2003 року з ОСОБА_1 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 25% від його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття.

На данний час донька ОСОБА_3 навчається в Інституті соціальних наук Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова на денній формі навчання, про що свідчить відповідна довідка та студентський квиток.

Позивач посилається на те, що відповідач офіційно працює військовослужбовцем Збройних Сил України і закріплений за військовою частиною НОМЕР_1 та має можливість допомагати дитині матеріально. У силу тяжкого матеріального стану та відмови відповідача добровільно надавати допомогу на утримання доньки, що продовжує навчання, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі щомісяця 1/4 частини з усіх видів його доходів, починаючи з 29 червня 2017 року та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2020 року з урахуванням індексації.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення, винесеного судом 11.09.2017 року.

Ухвалою суду від 10 січня 2018 року заяву про перегляд заочного рішення суду задоволено.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11.09.2017 року скасовано та справу призначено до судового розгляду у загальному порядку.

У судовому засіданні представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому позов ОСОБА_2 не визнала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

В своєму відзиві представник відповідача посилається та той факт, що на теперішній час на утриманні ОСОБА_1 знаходяться 4 особи: донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; непрацездатна дружина (інвалід 3 групи), непрацездатна мати (інвалід 3 групи), непрацездатний батько (пенсійного віку). Вважає, що у разі утримання з відповідача 1/4 частини його доходу, то в середньому на нього та на його утриманців буде залишатись 1 375 гривень на 1 особу, що значно нижче прожиткового мінімуму на відповідну категорію особи, встановленого чинним законодавством.

Крім того, на підставі виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м.Одеси по справі №2-783/03 від 08.04.2003 року, на користь ОСОБА_2 на утримання доньки вже були утриманні аліменти до її повноліття, а саме за червень в сумі 2 275, 33 гривень та з 01 по 07 липня 2017 року в сумі 513, 78 гривень, отже даним судовим рішенням від 11.09.2017 року допущено подвійне стягнення аліментів.

У відзиві представник відповідача зазначає, що ОСОБА_3 навчається в Інституті соціальних наук Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова на денній бюджетній формі навчання, але той факт, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги, не доведений належними доказами.

Відповідач вважає, що його донька матеріально забезпечена, так як часто виїжджає за межі України через те, що займається модельним бізнесом, а тому просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08 травня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі щомісяця 1/4 частини з усіх видів його доходів, починаючи з 09 липня 2017 року та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2020 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 19.12.2018 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансові можливостей».

За нормами частин 1 та 2 ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, з 05.09.1998 року по 02.07.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2003 року (справа №2-783/03) з ОСОБА_1 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття.

По досягненню повноліття, відповідач припинив виплату аліментів.

ОСОБА_3 навчається в Інституті соціальних наук Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова на денній бюджетній формі навчання, про що свідчить відповідна довідка №151 від 30.05.2017 року. Таким чином ОСОБА_3 не має доходів.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що дочка сторін у даній справі потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, а відповідач ОСОБА_1 , як батько, може надавати таку матеріальну допомогу своїй дочці, оскільки він є працездатною особою, має регулярний та стабільний дохід.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог частини 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина 3 статті 199 СК України).
Отже, за змістом частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має не тільки повнолітні дочка, син, які продовжують навчання, а й той з батьків, з ким проживає дитина.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
За таких обставин не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з позовом про стягнення аліментів має право звертатися лише їх повнолітня дочка, яка не уповноважувала свою матір на пред`явлення таких позовних вимог.
При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, суд першої інстанції врахував доводи відповідача ОСОБА_1 щодо знаходження на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, двох непрацездатних батьків, один з яких є інвалідом 3-ої групи та дружини, інваліда 3-ої групи.
Так судом першої інстанції встановлено, що батьки відповідача мешкають окремо, а відповідачем не доведено факту проживання 5 осіб разом, а саме не надано доказів щодо ведення спільного господарства, а у випадку мешкання членів сімї відповідача окремо. Крім того батьки відповідача отримують пенсійне забезпечення, тобто мають доходи, а довідка про інвалідність дружини вичерпано свою дію, оскільки видано строком до 23.11.2017р..
Таким чином, посилання апелянта на те, що судом не враховано обставин щодо його майнового стану не заслуговують на увагу
В свою чергу доводи апелянта стосовно неспроможності надавати матеріальну допомогу, належними доказами по справі не підтверджуються та не дають підстав вважати, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору, який виник між сторонами, вирішив дану справу згідно із законом, тому підстав для зміни ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Проніної Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 19 грудня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д.Громік