Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 758/8957/16-ц

провадження № 61-32870св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач 1 - Головне територіальне управління юстиції у Київській області,

представники відповідача 1: Урбанська ЛіліяАндріївна, Телявський Анатолій Миколайович,

відповідач 2 - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва у складі судді Супрун Г. Б. від 04 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є. від 19 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, стягнення інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2014 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист № 2/359/2076 про стягнення з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт» (далі - ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт») на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 516 130,35 грн.

10 листопада 2014 року постановою відділу державної виконавчої служби Бориспільського районного управління юстиції (далі - ВДВС Бориспільського РУЮ) відкрито виконавче провадження № 45377361 на виконання вказаного виконавчого листа, а постановою від 06 серпня 2015 року виконавче провадження було закінчено без виконання у зв'язку із визнанням ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» банкрутом.

17 грудня 2015 року після закінчення виконавчого провадження відносно боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» проведено аукціон цілісного майнового комплексу на суму 5 442 607 263,83 грн. Вважає, що цих коштів вистачило б на погашення заборгованості по зарплаті на виконання рішення суду, хоча виконавче провадження на той час вже було закінчено.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі № 359/3567/16-ц визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ в Київській області Шемета О. В. за період з 10 грудня 2014 року по 06 серпня 2015 року в зв'язку з невиконанням виконавчого листа № 359/7425/14-ц, виданого 15 жовтня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 516 130,35 грн.

Вважає, що внаслідок бездіяльності державного виконавця щодо розподілу в порядку черговості тих коштів, які надходили на розрахунковий рахунок ДВС, він не отримав належну йому суму заборгованості 516 130,35 грн.

Посилаючись на приписи статей 1173, 1174 ЦК України та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь 516 130,35 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 83 427,22 грн інфляційних втрат за період з червня 2015 року по січень 2017 року та 300 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме діями державного виконавця під час виконання рішення суду про стягнення коштів йому заподіяно майнової та моральної шкоди. Обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України, суд виходив із того, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Рішенням Апеляційного м. Києва від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 2 000 грн, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошових коштів державного бюджету з відповідного відкритого для цього рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення майнової шкоди та інфляційних втрат, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів заподіяння йому діями державного виконавця під час виконання рішення суду про стягнення коштів збитків у розумінні приписів статті 22 ЦК України. Сам факт неотримання коштів за виконавчим листом не є збитками з вини державного виконавця, оскільки кошти повинен був сплатити позивачу боржник, а не державний виконавець.

Установивши, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі № 359/3567/16-ц визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ в Київській області Шемета О. В. за період з 10 грудня 2014 року по 06 серпня 2015 року в зв'язку з невиконанням виконавчого листа № 359/7425/14-ц, виданого 15 жовтня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, апеляційний суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування 2 000 грн моральної шкоди.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що протягом всього часу виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 516 130,35 грн, боржник ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» мав достатньо майна (на загальну суму понад 5 млн грн) для задоволення вимог позивача, але через бездіяльність державного виконавця рішення суду не було виконане. Факт незаконної бездіяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ в Київській області був встановлений ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі № 359/3567/16-ц, яка є преюдиційним судовим рішенням для цієї справи. Суди попередніх інстанцій, установивши, що державний виконавець неправомірно здійснював розподіл стягнутих з боржників коштів між стягувачами третьої черги та наявність у боржника майна на загальну суму понад 5 млн грн, дійшли безпідставного висновку про відсутність підстав для стягнення майнової та моральної шкоди. Крім того, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин приписи статті 625 ЦК України, не врахувавши, що предметом даного спору є відшкодування шкоди, яка завдана бездіяльністю органів державної влади.

Відзив на касаційну скаргу до касаційного суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд установив, що 15 жовтня 2014 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області видав виконавчий лист № 2/359/2076 про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 516 130,35 грн.

10 листопада 2014 року постановою ВДВС Бориспільського РУЮ відкрито виконавче провадження № 45377361 на виконання вказаного виконавчого листа, а постановою від 10 грудня 2014 року державним виконавцем прийнято до виконання виконавче провадження № 45377361.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебувало зведене виконавче провадження № 35383540 відносно боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт», до складу якого входило 1679 виконавчих проваджень про стягнення з боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» заборгованості по заробітній платі на загальну суму 115 820 331,00 грн, з яких фактично виконано 283 виконавчих проваджень на суму 23 722 858,00 грн за виконавчими листами, які надійшли до 21 червня 2013 року.

Постановою Господарського суду Київської області від 10 липня 2015 року у справі № 911/2987/13 визнано банкрутом ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області Шемет О. В. від 06 серпня 2015 року виконавче провадження № 45377361 закінчено на підставі пункту 7 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2016 року у справі № 359/3567/16-ц визнана протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ в Київській області Шемета О. В. за період з 10 грудня 2014 року по 06 серпня 2015 року в зв'язку з невиконанням виконавчого листа № 359/7425/14-ц, виданого 15 жовтня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 516 130,35 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач вказував на те, що державним виконавцем майже протягом року не було вжито належних та своєчасних заходів в межах компетенції з метою забезпечення виконання судового рішення, чим порушено права позивача. В період виконання вказаного рішення суду боржник мав достатньо майна для виконання судового рішення, тому що боржник 17 листопада 2015 року після закінчення виконавчого провадження виставив на продаж через аукціон своє майно, вартість якого складає більш ніж 5 442 607 263,83 грн.

Державним виконавцем вживаються заходи щодо розподілу та перерахування стягнутих коштів між стягувачами в порядку черговості задоволення вимог, встановленому статтями 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд установив, що в межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися усі необхідні дії, направлені на виконання рішення суду, однак у зв'язку з визнанням боржника банкрутом, виконавче провадження було закінчено. Задоволення вимог стягувачів здійснювалося в порядку надходження виконавчих документів.

Кошти 5 442 607 263,83 грн, на наявність яких посилався позивач, не можуть враховуватись, оскільки вони з'явились після закінчення виконавчого провадження внаслідок аукціону цілісного майнового комплексу боржника ПрАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт», тому їх перерахування державним виконавцем на погашення заборгованості по заробітній платі позивача було неможливе.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення на користь позивача майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що в судовому засіданні не встановлені підстави для покладення на державну виконавчу службу відповідальності, оскільки позивачем не доведено, що йому заподіяна майнова шкода за вини виконавчої служби під час виконання рішення суду про стягнення коштів, з наведених у позові підстав. Сам по собі факт не виконання рішення суду боржником не є безумовною підставою для покладення такого відшкодування на виконавчу службу за рахунок держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Установивши, що судовим рішенням встановлена бездіяльність державного виконавця в процесі виконання рішення суду про стягнення коштів, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди. Визначений апеляційним судом розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у не скасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у не скасованій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило