Ухвала

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 450/4205/13-ц

провадження № 61-43251ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєва Ольга Ярославівна, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1010 га, які знаходяться по АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку із земельною ділянкою, укладений 13 травня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєвою О. Я. і зареєстрований в реєстрі за № 884.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним з них на 1/2 ідеальної частини вказаних житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1010 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, про визнання недійсним договору дарування, який укладений 13 травня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у частині земельної ділянки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та його поділ, про визнання недійсним договору дарування, який укладений

13 травня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у частині житлового будинку скасовано, залишено в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений

13 травня 2003 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєвою О. Я., зареєстрований в реєстрі за № 884 в частині відчуження земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1010га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Постановою апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року залишено без змін.

22 серпня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2018 року та залишити в силі рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року слід відмовити з таких підстав.

Частиною першою статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства дає підстави дійти висновку про те, що ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлені за наслідками розгляду касаційної скарги не підлягають касаційному оскарженню в порядку Розділу V Глави 2 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач

відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на вищевказані обставини та норми закону у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки оскаржуване судове рішення не може бути предметом касаційного оскарження.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісеєва Ольга Ярославівна, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, визнання недійсним договору дарування, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило