ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 636/59/17

Провадження № 22-ц/818/479/18

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

судді - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом):

ОСОБА_1

Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом):

ОСОБА_2,

представник ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

Відповідач за зустрічним позовом:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна

розглянув в місті Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справицивільну справу № 636/59/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про вселення власника в житловий будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Стрельченко Олени Володимирівни про скасування реєстрації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2018 року, ухвалене суддею Гуменним З.І.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обгрунтування позову зазначає, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Незважаючи на те, що будинок належить йому на праві власності, відповідачі продовжують проживати у вказаному будинку, що заважає йому вільно користуватися та розпоряджатися ним. Окрім перешкод у володінні та користування будинком, він зазнає незручностей та ймовірних у майбутньому втрат у зв'язку із накопиченням відповідачами боргів за користування послугами підприємств з надання комунальних послуг та можливим відключенням такими підприємствами в подальшому житлового приміщення від мереж постачання своїх послуг.

Просить усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4., ОСОБА_2. та інших осіб, що проживаються там з їх дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнення будинку від їхніх речей та майна - із одночасним вселенням до цього будинку його ОСОБА_1

У травні 2017 року ОСОБА_1 подано уточнений позов про вселення його в житловий будинок.

В обгрунтування позову зазначає, що з 24 жовтня 2016 року відповідачі протиправно чинять перешкоди йому у вселенні до житлового будинку. Незважаючи на те, що житловий будинок повністю перебуває у його власності, він не вважає себе вправі самочинно ламати вхідні замки на дверях до своєї власної нерухомості та самостійно займати своє житло.

Просить вселити його до житлового будинку АДРЕСА_1.

У вересні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про скасування реєстрації права власності.

В обгрунтування зустрічного позову зазначають, що вони не погоджуються із державною реєстрацією права власності на спірний будинок за ОСОБА_1, здійсненою приватним нотаріусом Стрельченко О.В. 28 жовтня 2016 року на підставі Договору іпотеки від 29 вересня 2006 року № 1927, оскільки порушено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме те, що право звернення на предмет іпотеки можливо на підставі виконавчого напису нотаріуса, однак підставою для звернення ОСОБА_1 до нотаріуса став договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27 травня 2016 року. Таким чином, нотаріус здійснив реєстрацію права власності на будинок незаконно.

Просять скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1, здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Стрельченко О.В. на підставі договору іпотеки від 29 вересня 2006 року № 1927.

Проти позову ОСОБА_1 про вселення заперечували.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) ОСОБА_4. та ОСОБА_2. в судове засідання не з'явились.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти первісного позову заперечував, підтримав зустрічну позовну заяву.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Вселено ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4. та ОСОБА_2. - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідачі не виконали свої зобов'язання з повернення коштів за договором позики від 29 вересня 2006 року, а тому у іпотекодержателя ОСОБА_1 виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Право вибору способу захисту порушених прав належить позивачу. Нотаріус встановила, що заявником надані всі передбачені законодавством документи для здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок. Оскільки рішення про державну реєстрації права власності на іпотечне майно за ОСОБА_1 здійснено правомірно, первісний позов підлягає задоволенню та відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нотаріус мав право реєструвати право власності на житловий будинок за ОСОБА_1 тільки після вчинення виконавчого напису нотаріусом, т.я. інше не передбачено договором іпотеки. Підставою для звернення ОСОБА_1 до нотаріуса був договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27 травня 2017 року, однак даний договір не передбачає іншого порядку звернення стягнення на предмет іпотеки ніж зазначений у первинному договорі іпотеки; нотаріус зареєстрував право власності за ОСОБА_1 на підставі первинного договору від 29 вересня 2006 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ним направлялися відповідачам листи-повідомлення про відступлення ОСОБА_7 йому право вимоги за договором позики та іпотечним договором на його користь. Також ним, як новим іпотекодержателем направлялася відповідачам вимога про усунення порушень виконання зобов'язань з повернення боргу за договором позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання.

Письмова вимога боржниками проігнорована, жодних коштів в рахунок погашення своєї заборгованості не сплатили, добровільно звільнити іпотечне майно відмовляються.

Внаслідок вказаних обставин він звернувся до нотаріуса, як державного реєстратора, із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки в порядку вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку», надавши при цьому всі необхідні документи. 22 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського МНО Стрельченко О.В. зареєструвала за ним право власності на спірний житловий будинок. Його позовні вимоги були задоволені у позасудовий порядок.

Ухвалою від 12 жовтня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_2, з іншої сторони, укладено договір позики грошей на суму 11200дол. США, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1925

Відповідно до положень ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.1 договору позики позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник - прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 11200дол. США. Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 11200дол. США не пізніше 29 серпня 2008 року, у порядку та в строку передбачені договором.

В забезпечення виконання ОСОБА_4, ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики 29 вересня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 укладено договір поруки, згідно якого остання поручилася перед ОСОБА_7 за повернення позичених коштів.

Також, в забезпечення виконання ОСОБА_4, ОСОБА_2 зобов'язань за договором позики, 29 вересня 2006 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є.В. за реєстровим № 1927, згідно умов якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_10 в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці Старопокровської сільської ради, розміром 1800кв.м. Житловий будинок належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу від 12 березня 2004 року, посвідченим державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Слюніним О.М. та зареєстрованим за № 2-410.

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п.п.6, 10 договору іпотеки право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем зобов'язання по поверненню позики за Договором позики, або достроково згідно з п. 2 цього договору. Право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя після вчинення виконавчого напису нотаріуса на Договорі позики, який визначить суму, належну для стягнення.

Згідно з домовленістю сторін при виникненні у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет цієї іпотеки, іпотекодержатель має право за власним вибором продати предмет іпотеки (відповідно до ст.38 Закону та в порядку п.6 цього договору), або обернути його на свою власність (в порядку ст.37 Закону) в рахунок виконання забезпеченого цієї іпотекою зобов'язання. Вибір іпотекодержателем останнього варіанту задоволення своїх вимог достатньо підтверджуватиметься його заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має засвідчити цей факт на цьому договорі, що підтвердить право на реєстрацію переходу права власності, а також зняти заборону відчуження, накладений за договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року без змін, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 заборгованість за Договором позики від 29 вересня 2006 року в сумі 20159дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на день ухвалення рішення - 467830,42грн. та неустойку в сумі 154400грн., а всього - 622230,42грн.

27 травня 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим № 712, згідно умов якого ОСОБА_1 набув право вимоги за іпотечним договором.

Згідно п.п.1, 5 договору про відступлення права вимоги (цесії), передбачено, що цей договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем, тобто ОСОБА_1, права вимагати від боржника належного виконання на його користь всіх без винятку зобов'язань, передбачених Договором основного зобов'язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим Договором основного зобов'язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв'язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов'язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або в Договорі основного зобов'язання, але передбачені цивільним законодавством та звичаями ділового обороту.

За даним договором до нового іпотекодержателя переходять всі права та обов'язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором в обсязі і на мовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення даного договору новий іпотекодержатель вважається стороною Іпотечного договору, а первісний іпотекодержатель втрачає всі права за іпотечним договором.

Таким чином, на підставі вищевказаного договору ОСОБА_1 набув право вимоги за іпотечним договором, що свідчить про набуття права вимоги за основним зобов'язанням ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

02 червня 2016 року первісний кредитор ОСОБА_10 засобами поштового зв'язку на адресу боржників ОСОБА_4, ОСОБА_2 направив повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором, які отримані боржниками 04 та 10 червня 2016 року.

10 серпня 2016 року новий кредитор ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку направив боржникам письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язань з повернення боргу за Договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з вимогою про добровільне виселення з будинку, що є предметом іпотеки, які були отримані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 особисто 12 та 13 серпня 2016 року відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань, 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського МНО Стрельченко О.В. як державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки, до якої додав: оригінали договору позики та іпотечного договору, оригінал правовстановлюючого договору купівлі-продажу житлового будинку, оригінали технічної документації на іпотечне майно, свій оригінал примірника договору про відступлення права вимоги (цесії), відповідну інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію вказаного договору у відповідному державному реєстрі, оригінал звіту про незалежну оцінку іпотечного майна задля визначення вартості нерухомої майна станом на момент набуття на нього права власності, оригінал повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором, направлене на адресу боржників первісним кредитором, зі знаками поштової оплати - описами вкладення в цінні листи, квитанціями про сплату послуг поштового зв'язку та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також направлену на поштову адресу боржників новим кредитором письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язань за договором позики з викладом стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про виконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, зі знаками поштової оплати - описами вкладення в цінні листи, квитанціями про сплату послуг поштового зв'язку та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

28 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського МНО Стрельченко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №32101877, згідно якого право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_2. на те, що передача права власності на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» є незаконною, оскільки згідно п.6 договору іпотеки, на підставі якого приватний нотаріус зареєстрував право власності на предмет іпотеки на ім'я ОСОБА_1, право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає тільки після вчинення виконавчого напису нотаріуса; п.10 вказаного договору передбачає задоволення вимог іпотекодержателя після виникнення у нього права звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто після вчинення виконавчого напису - безпідставні.

Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1, 3 ст.33, ч.1 ст.35, 36 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як вже зазначалось вище, в п.10 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому в п.6 договору іпотеки, в якості додаткової підстави для переходу права власності на іпотечне майно до іпотекодержателя сторони передбачили можливість вчинення відповідного виконавчого напису на відповідному договорі позики, який визначить загальну суму заборгованості боржників перед кредитором.

Ані Законом України «Про іпотеку», ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані «Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановлено та не передбачено, що набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» відбувається виключно після вчинення виконавчого напису на відповідному договору основного зобов'язання.

Право вибору способу задоволення вимог кредитора (іпотекодержателя) належить ОСОБА_1

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування рішення приватного натріуса про державну реєстрацію, у зв'язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.3 ЦПК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні належного йому будинку, а саме: не дають доступ до будинку; чинять перешкоди у реалізації ним свого права на проживання в будинку.

Відповідно до ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно листа Старопокровської сільської ради Чугуївського району Харківської області у спірному будинку зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13., ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7., ОСОБА_13., ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5

Заперечення ОСОБА_2. та ОСОБА_4. проти позову ОСОБА_1 та подання ними зустрічного позову також свідчить про їх небажання щодо вселення ОСОБА_1 до спірного будинку.

Отже, позивачем доведено, а відповідачами не спростовано факт вчинення перешкод позивачу у користуванні будинком.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 20 грудня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.