Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 303/7169/16-ц

провадження № 61-42952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа: виконавчий комітет Мукачівської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня

2017 року в складі судді Куцкір Ю. Ю. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2018 року в складі колегії суддів:

Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю., Фазикош Г. В.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Мукачівської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона є наймачем квартири АДРЕСА_2. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, проте з 2012 року ОСОБА_5 не проживає за місцем своєї реєстрації, а також не сплачує комунальні послуги, чим порушує її права.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 11 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2018 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач з 2012 року не проживає у зазначеній квартирі, а тому на підставі статей 71, 72 ЖК УРСР, втратила право на користування указаною квартирою.

У серпні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

У жовтні 2010 року ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_10, подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що на підставі ордеру від 31 липня 1985 року № 209, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів ОСОБА_4 надано квартиру АДРЕСА_2

Найменування вулиці з Писарева було перейменовано на М.Токаря.

Відповідно до довідки від 22 листопада 2016 року № 3-018684, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» в квартирі

АДРЕСА_2, крім позивача, зареєстровані: ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_5

Відповідно до акта від 22 жовтня 2016 року №79, виданого ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс», ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з 2012 року.

Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого від 26 грудня 2014 року № 67168/05 та обмінної карти від 23 червня 2015 року місце проживання ОСОБА_5 зазначено - АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності даної особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України (2004 року), керуючись статтями 71, 72 ЖК УРСР, встановивши, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2012 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська