Справа № 265/6494/18
Провадження № 2/265/1582/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Злидіній Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

третя особи: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідачі про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі у вказаній квартирі мешкали до січня 2015 року і є зареєстрованими у ній до сьогодення. Фактично з квартири вони виїхали у січні 2015 року. Наявність реєстрації відповідачі у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг, неможливість оформити житлову субсидію тощо. Вважаючи, що відповідачі втратили право користування вказаним житлом, просила визнати його таким.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула. надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діючої від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з Російської Федерації засобами поштового зв'язку надійшли письмові заяви про визнання пред'явленого позову повному обсязі. Просили вирішувати справу у їх відсутність.

Залучені до розгляду справи у якості третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не прибули, надавши заяви про вирішення справу їх відсутність. Доводи та вимоги пред'явленого позову підтримали

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань по суті справи не надав.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності, виданого ВАТ «Маркохім» від 01.12.1999, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

За інформацією, наданою Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб ДАП Маріупольської міської ради від 18.06.2018, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання протягом вказаного періоду часу.

З акту, посвідченого КСН «Маркохім» від 24.07.2018, вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи зареєстрованими у АДРЕСА_2 фактично не проживають у ній з січня 2015 року, особистих речей у помешканні не мають.

Відповідачі ОСОБА_14 та ОСОБА_3, діюча від свого імені та від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зазначені обставини щодо непроживання за місцем реєстрації визнали, надавши відповідні письмові заяви. При цьому за наданих заяв та долучених до них документів вбачається, що ОСОБА_2 документована посвідкою на постійне проживання на території Російської Федерації та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3; ОСОБА_3, у свою чергу, документована паспортом № НОМЕР_1, є громадянкою Російської Федерації, та спільно із неповнолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно із ч. 1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає за можливе постановити рішення про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, як такої, що не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законодавством строки, а також визнати такими і неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як таких, що відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законодавством строки, зважаючи на те, що останні фактично проживають на території Російської Федерації спільно із матір'ю, ОСОБА_3, де, зокрема, забезпечені житлом.

Вирішуючи позов у частині вимог, пред'явлених до відповідача ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності складає право володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В аспекті наведених положень власник майна, яким у даному випадку є відповідач ОСОБА_3, не може бути позбавлений права користування належним йому майном з підстав, передбачений ст. 405 ЦК України, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4. Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судова влада України http://court.gov.ua/sud0538/.

6. Повний текст рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя _________________________