ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 635/6839/17

провадження № 22-ц/818/495/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кіся П.В., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Інститут проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії наук України

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії наук України про стягнення середньої заробітної плати у зв'язку із затримкою остаточного розрахунку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2018року, постановлене під головуванням судді Ільїної Г.І. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії наук України про стягнення середньої заробітної плати у зв'язку із затримкою остаточного розрахунку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату у зв'язку із затримкою остаточного розрахунку у сумі 1570 грн. Стягнуто з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь держави судовий збір у сумі 1762 грн. В частині стягнення з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати у зв'язку із затримкою остаточного розрахунку у сумі 14 355,68 грн. - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Харківського районного суду Харківської області змінити, збільшити розмір стягнення на його користь середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 15 925,68 грн. за весь період затримки розрахунку.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що стягнення заробітної плати в розмірі 1570 грн. не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100. Вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на його користь складає 15 925,68 грн. за період з 30.06.2017 року по 17.01.2018 року.

Представником Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії наук України - адвокатом Жовновач А.М. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2018 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за затримання остаточного розрахунку за період з 28.12.2017 року по 16.01.2018 року включно складає 1570 грн. Вимоги про стягнення середнього заробітку за період по 27 грудня 2017 року (включно) задоволенню не підлягають.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України від 05 вересня 2016 року № 102-ОС ОСОБА_1 прийнятий на посаду головного енергетика на 0,75 ставки служби з експлуатації та ремонту енергомереж та котельної з випробувальним терміном два місяці з 06 вересня 2016 року з окладом 2389, 50 грн.

Наказом Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України від 07.03.2017 року позивача було звільнено з займаної посади за прогули.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13 травня 2017 року скасовано наказ Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України від 07.03.2017 року, ОСОБА_1 поновлено на роботі з 07.03.2017 року на посаді головного енергетика Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України (а.с.32-33).

29 червня 2017 року позивач був звільнений з посади на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну дати та формулювання звільнення та стягнення грошових сум, - відмовлено (а.с.34).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року вищевказане рішення суду першої інстанції змінено, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 з посади головного енергетика за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Стягнуто з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини Національної Академії Наук України на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги у розмірі 7200 грн. В іншій частині в задоволені позову відмовлено (а.с. 65-69).

Вказана сума вихідної допомоги була сплачена ОСОБА_1 16.01.2018 року (а.с. 75), а зарахована на особистий картковий рахунок 17.01.2018 р. о 15 годині 20 хвилин (а.с. 45), на копії самого платіжного доручення міститься відтиск печатки банку, який свідчить, що вказаний переказ було проведено банком 17.01.2018 року (а.с. 75).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що за період з 30.06.2017 року по 17.01.2018 року з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 15 925,68 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, які належать працівнику при звільненні, проводиться в день звільнення, при цьому про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Зважаючи на зазначене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 було відновлено право на отримання вихідної допомоги у зв'язку із звільненням за ч. 3 ст. 38 КЗпП.

Моментом припинення порушеного права в даному випадку є остаточна виплата належної суми вихідної допомоги, тобто 17 січня 2018 року, а початок порушення обов'язку на здійснення розрахунку із працівником, відповідно до ст. ст. 47, 116-117 КЗпП є встановлений факт неповного розрахунку із працівником після спливу наступного дня після звільнення.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що період, за який виникло право на отримання компенсації за затримку остаточного розрахунку становить 20 календарних днів, а саме з 28.12.2017 року по 16.01.2018 року включно.

Невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 цього ж Кодексу моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі за рішенням суду.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 30 червня 2017 року по 27 грудня 2017 року, що є днем ухвалення судового рішення, - були предметом судового розгляду, за наслідками якого постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 грудня 2017 року в частині вказаних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову (а.с.67-69). Постанова набрала законної сили.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Проте згідно вимог ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням вищевказаного рішення суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за період з 30 червня 2017 року по 27 грудня 2107 року слід скасувати, провадження у справі в цій частині слід закрити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 375, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2018 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за період з 30 червня 2017 року по 27 грудня 2107 року - скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

П.В. Кісь