Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1090/18 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/1090/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Саланди О.М. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 Просила стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_2, який розірвано рішенням суду від 23 березня 2016 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає із нею та перебуває на її утриманні. Коштів на утримання сина відповідач не надає, хоча таку можливість має. ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, а отже має мінливий дохід, тому аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі. Окрім сина ОСОБА_3 на її утриманні знаходяться ще діти - донька, ІНФОРМАЦІЯ_2, і син, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 2 000 грн. щомісячно. Зазначає, що сплата щомісячно аліментів у розмірі 5 000 грн. може поставити його у скрутне матеріальне становище. Вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки у матеріалах справи відсутні докази існування інших джерел надходжень, на які посилався суд першої інстанції. На його утриманні перебувають батьки похилого віку, які потребують лікування. Та й сам він періодично змушений проходити курс лікування у зв'язку із остеохондрозом хребта. Окрім того суд не взяв до уваги ту обставину, що позивач також займається підприємницькою діяльністю, а на двох інших дітей стягуються аліменти з їхнього батька. Пославшись на придбання ним автомобіля та причепу, суд не звернув уваги на розписку, яка свідчить про те, що рухоме майно придбане за позичені кошти. Окрім того на його утриманні перебуває син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що відповідач не надав доказів у підтвердження того, що його видатки відповідають офіційним доходам. Та обставина, що ОСОБА_2 проживає разом із батьками не свідчить про те, що батьки перебувають на його утриманні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року (а.с. 10,15).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року вирішено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати із матір'ю - ОСОБА_1 (а.с.15).

Окрім сина ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_1, відповідно до довідки Малинського виробничого комунального житлово-ремонтного експлуатаційного підприємства від 20 квітня 2018 року, перебувають донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.11-14).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_1 просила суд врахувати ту обставину, що після розірвання шлюбу відповідач придбав транспортний засіб, орієнтовною вартістю 20 000 дол. США.

Згідно із витягом з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, основний вид якої - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с.39).

Із ксерокопії податкової декларації платника Єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2017 рік загальний сукупний дохід за звітний період склав 86 800 грн. (а.с.40).

Відповідно до договору купівлі-продажу на транспортний засіб б/в від 11 січня 2018 року ОСОБА_2 придбав автомобіль Volvo XC70, вартістю 4 500 євро, за митне оформлення якого сплатив 77 741,66 грн. (а.с.43-47).

Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів підтверджується, що ОСОБА_2 володіє трьома транспортними засобами: Volvo XC70, зареєстрований у лютому 2018 року, НОМЕР_1, зареєстрований у липні 2017 року та Volkswagen LT 35 із датою реєстрації в листопаді 2014 року (а.с.142).

У матеріалах справи міститься копія розписки від 03 січня 2018 року, за змістом якої ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_8 грошову позику в сумі 4 000 дол. США, яку зобов'язався повернути не пізніше ніж 01 липня 2017 року (а.с.51).

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й колегія суддів апеляційного суду, критично оцінив твердження відповідача, що транспортний засіб Volvo XC70 він придбав за кошти, які отримав у позику, оскільки даний факт не підтверджений належним чином. Автомобіль придбавався у валюті євро, а згідно копії розписки від 03 січня 2018 року ОСОБА_8 надала ОСОБА_2 кошти у валюті долар США. У розписці також не зазначено на які саме цілі надавалися кошти.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що мав грошові накопичення, а тому не пояснив необхідність отримання грошей у позику на купівлю автомобіля та причепу.

ОСОБА_2 стверджує, що на його утриманні перебувають батьки ОСОБА_9 і ОСОБА_10, співмешканка ОСОБА_11 і син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Батьки є особами пенсійного віку, часто хворіють та потребують лікування, а тому він допомагає їм матеріально, однак зазначені обставини не підтверджені належними доказами. Отримання кредиту відповідачем, за яким мати ОСОБА_10 поручилася своїм майном, свідчить про платоспроможність як позичальника, так і поручителя (ОСОБА_2 та ОСОБА_10).

Частиною третьою статті 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, суд першої інстанції надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, дійшов вірного висновку про те, що витрати ОСОБА_2 перевищують його заробіток (дохід), а це в свою чергу свідчить про наявність у відповідача інших джерел доходу, окрім офіційних.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає приписам частини першої ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року.