АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 628/2693/15

провадження №22-ц/790/3731/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Брулевич В.В.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - Кредитна спілка «Наша справа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Петюшка Романа Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області, ухвалене 14 березня 2018 року у 10 годині 35 хвилину складі судді Демченко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Кей-Колект» звернулося до суду із позовом, у якому просило звільнити з-під арешту житловий будинок АДРЕСА_1, накладений на підставі ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-2406/2009 від 22.10.2009 року та постанови ВДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області № 18440625 від 02.04.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 25.07.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком (АКІБ) «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором в цей же день між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 були укладені договір поруки № 219107 та договір іпотеки, за умовами яких для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань іпотекодавець надав у іпотеку іпотекодержателю житловий будинок АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3 на праві власності.

13.02.2012 ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору факторингу № 2.

09.07.2015 при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 25.07.2008, на підставі ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2-22406/2009 від 22.10.2009 та постанови ВДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області за № 18440625 від 02.04.2010 накладено арешт.

При цьому арешти в інтересах КС «Наша справа» накладені у зв'язку із невиконанням кредитного договору від 22.08.2008 року, укладеного пізніше за кредитний договір з АКІБ «УкрСиббанк», цесіонарієм якого виступає ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», що порушує права останнього задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з матеріалів справи неможливо визначити співвідношення вартості предмета іпотеки та загальної суми заборгованості, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не має ліцензії на здійснення господарської діяльності з надання фінансових послуг, не довело порушення його прав, звернулося до суду із пропуском строків позовної давності, не залучивши до участі у справі боржника як одного з відповідачів.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що боржник взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, накладення арештів позбавляє іпотекодержателя права на задоволення своїх вимог за допомогою реалізації предмета іпотеки. Державний виконавець в порушення вимог закону наклав арешт на предмет іпотеки, хоча останній відповідно до вимог закону не підлягає реалізації для примусового виконання рішення і на нього не може бути накладений арешт.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.07.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 47 100 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 24.07.2015. Виконання зобов'язань за цим договором забезпечувалося заставою нерухомості - житлового будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, та порукою останньої (т.1 а.с.53-56).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 25.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано належний ОСОБА_3 на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, і земельна ділянка площею 0,0490 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, на якій він розташований (т. а.с.61-62).

Відповідно до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитними договорами, визначеними у Додатку № 1 до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора перейшли усі права клієнта за усіма договорами забезпечення: передання прав клієнта за договорами забезпечення , що були посвідчені нотаріально, мало відбутися на підставі окремого договору, що мав бути укладений сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягав нотаріальному посвідченню (т. а.с.31-33).

Згідно до пункту 1 Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 у зв'язку з укладенням між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» Договору факторингу № 1 від 12.12.2011, цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеному у Додатку 1 до цього Договору (т.1 а.с.34-36).

Випискою з Додатку № 1 до Договору факторингу до ТОВ «Кей-Колект» підтверджено перехід права вимоги виконання кредитного договору № 0 від 25.07.2008 року , укладеного АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2, визначено обсяг прав вимоги станом на 13.02.2012 (т. 1 а.с.37).

Відповідно до договору факторингу № 2 від 13.02.2012 ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договорами забезпечення, визначеними у Додатку № 1 до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора перейшли всі права клієнта за усіма договорами забезпечення. Передання прав клієнта за договорами забезпечення , що були посвідчені нотаріально, мало відбутися на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню (т. а.с.166-168).

Пунктом 1 Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 у зв'язку з укладенням між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» Договору факторингу № 2 від 13.02.2012 передбачено, що цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги за договорами іпотеки, зазначеному у Додатку 1 до цього Договору (т.1 а.с.170-171).

Відповідно до виписки з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки № 0, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 (т.1 а.с.172).

Згідно Витягу про реєстрацію у державному реєстрі іпотек за № 37461851 від 21.08.2012 іпотекодержателя АКІБ «УкрСиббанк» вилучено, а ТОВ «Кей-Колект» додано у якості іпотекодержателя на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 (т.1 а.с.173).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 40343985, сформованої 09.07.2015, на належний ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 накладено заборону на підставі договору іпотеки від 25.07.2008 року, та арешти на підставі ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 22.10.2009 у справі № 2-2406/2009 та на підставі виконавчого листа № 2-166 від 04.03.2010 року і постанови про відкриття № 18440625 від 02.04.2010 Відділу державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції (т.1 а.с. 7-10).

Відповідно до ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України у редакції 2004 року, що діяла на час пред'явлення позову, саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Аналогічні положення містить положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, відповідно до вимог статті 12 якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача можливе лише за клопотанням позивача.

05.08.2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із дійсним позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 (т.1 а.с. 2-6).

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2015 року її було залишено без руху (т.1 а.с. 42), зокрема, з тих підстав, що відповідачами у справах про зняття арешту з майна є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, котрій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

На виконання вказаної ухвали 25.08.2015 ТОВ «Кей-Колект» подало уточнену позовну заяву, у якій відповідачем була вказана КС «Наша справа» (особа, в інтересах якої накладено арешт), а третіми особами: ОСОБА_2 (боржник), ОСОБА_3 (іпотекодавець), Відділ ДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області (орган державної виконавчої служби, що виконує рішення суду) (т.1 а.с. 47-51).

17.09.2015 провадження за уточненою позовною заявою було відкрито (т.1 а.с. 65).

Колегія суддів погоджується із висновком суду стосовно того, що вирішення спору по суті безпосередньо стосується не тільки особи на користь якої зроблено заборону щодо відчудження майна, а й власника спірного майна ( іпотекодавця) - ОСОБА_3 та боржника за договором кредиту, що забезпечений іпотекою - ОСОБА_2 Оскільки останні до участі у справі в якості відповідачів залучені не були, у задоволенні позову до КС « Наша справа» про звільнення з - під арешту житлового будинку належить відмовити. При цьому суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху прямо вказав коло осіб, що мали б бути відповідачами у дійсній цивільній справі, чим сприяв ТОВ «Кей-Колект» у реалізації ним своїх процесуальних прав. Проте, останні своїм процесуальним правом щодо визначення кола осіб, яким належить відповідати за позовом не скористалися.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект» висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

При цьому позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із позовом до належних відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Петюшка Романа Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», залишити без задоволення.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 березня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

А.І. Овсяннікова