РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1466/18

07 грудня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

секретаря: Скоблей О.В.

за участю позивача: ОСОБА_2

представника служби у справах

дітей Надвірнянської РДА: Годзюр Г.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації, як представник органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації, як представник органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.12.2006 року виконкомом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області було зареєстрований шлюб між її дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 розірвано.

Неповнолітню дитину від даного шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір'ю.

До жовтня 2012 року її дочка ОСОБА_4 разом із внучкою ОСОБА_6 проживала разом із нею по її адресі. Однак в жовтні 2012 року ОСОБА_4 поїхала з дому та не відвідує дочку. Адресу свого місця перебування не повідомляє. Час від часу спілкується з дочкою по телефону.

Матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_6 ОСОБА_4 не надає, не цікавиться її здоров'ям та вихованням. Дитина часто хворіє та перебуває на лікуванні у медичному закладі.

ОСОБА_6 з 06.06.2016 року знаходиться на обліку служби у справах дітей як така, що перебуває в складних життєвих обставинах.

З 2012 року вихованням ОСОБА_6 займаються вона та її чоловік, так як вони є бабусею та дідусем для дівчинки.

У 2015 році вона звернулася до служби у справах дітей із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

10.03.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто дане питання та зроблено висновок: вважати за доцільне - позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо її малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона не зверталася одразу до суду про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки вони разом із чоловіком старалися виправити та врегулювати дане питання з дочкою, сподівались, що вона змінить ставлення до дитини та буде брати участь у її вихованні. Проте до сьогоднішнього дня так нічого і не змінилося. ОСОБА_4 створила іншу сім"ю, а дочка ОСОБА_6 , яка хворіє, їй не потрібна, вона продрвжує ухилятися від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об'ємі з підстав, зазначених у позовній заяві. Просить постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку АДРЕСА_1, батьківських (материнських) прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Тисменичани, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації, як органу опіки і піклування в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 та пояснила суду, що Надвірнянська районна державна адміністрація, як орган опіку та піклування, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини прийняла висновок за № 04-36/04 про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських (материнських) прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що 15.12.2006 року виконкомом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області було зареєстрований шлюб між дочкою позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_4

У шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 розірвано. Неповнолітню дитину від даного шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір'ю (а.с. 7).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного депутатом Тисменичанської сільської ради, та довідки про склад сім'ї від 18.07.2018 р. № 1001, виданої Добротівською сільською радою вбачається, що малолітня ОСОБА_6, 22.01.2008 р. проживає за адресою АДРЕСА_1, разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які є її бабусею та дідусем, та яка знаходиться на їх утриманні та вихованні. Мати дитини, ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрована, однак не проживає, до дочки не навідується, участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, потребами не цікавиться (а.с. 8, 11).

Згідно акту Тисменичанської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 20.07.2018 р. № 25 вбачається, що ОСОБА_6 закінчила 4-А клас Тисменичанської ЗОШ. За час навчання дитини в школі вихованням займалась бабуся ОСОБА_2 Батьки дитини її вихованням та навчанням не займаються. На батьківські збори та виховні збори не приходили (а.с. 9).

З медичних документів, наданих позивачем вбачається, що малолітня ОСОБА_6, 22.01.2008 р. знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: хронічний необструктивний пієлонефрит, період неповної ремісії, без порушення функції нирок. Дизметаболічна недоропатія. Викривлення перегородки носа. Аденоїди І ступеня. Пролапс МК. З приводу захворювань дитиною опікується бабуся ОСОБА_2, яка також несе додаткові витрати на лікуванні дитини та придбання медикаментів (а.с. 10, 12, 63-76).

ОСОБА_4 матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_6 не надає, не цікавиться її здоров'ям та вихованням.

ОСОБА_6 з 06.06.2016 року знаходиться на обліку служби у справах дітей як така, що перебуває в складних життєвих обставинах.

Надвірнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини за результатами розгляду заяви ОСОБА_2, надала висновок за № 04-36/04 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_6 (а.с. 13-14).

Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_4 життям дочки не цікавиться, не піклується про неї, матеріально не утримує, її вихованням не займається, не відвідує її. Вихованням ОСОБА_6 займаються її бабуся ОСОБА_2 та дідусь ОСОБА_8, які повністю утримують її, піклують про неї, цікавляться її успішністю в навчанні та дбають про її здоров'я і розвиток.

В судовому засідання малолітня ОСОБА_6 підтвердила, що з 2012 року з матір'ю не проживає. Мама проживає окремо, має іншу сім'ю. За час окремого проживання мати її життям не цікавилась, не відвідувала її, інколи спілкується з нею по телефону. На перший дзвоник та перше причастя її вели бабуся та хресна, мама ж присутня не була. Також всі витрати на її лікування несе її бабуся. Вона відчуває зі сторони мами байдуже ставлення до себе, тому не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Вона хоче проживати з бабусею та дідусем, які дбають та піклуються про неї.

Вище вказані обставини в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, суд вважає, що з боку ОСОБА_4 мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських обов'язків.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, урахувавши, що байдужа поведінка ОСОБА_4 може негативно впливати на розвиток та стан дитини - ОСОБА_6, а також установивши наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного, ст.ст. 8, 150, 157, 164, 165, 166, 171 СК України, постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації, як представник органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку АДРЕСА_1, батьківських (материнських) прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Тисменичани, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис про народження № 3 від 22.01.2008 р., складений Виконавчим комітетом Тисменичанської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 17.12.2018 року