Справа №: 2-418/2009 Провадження № 4-с/486/8/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

в складі: головуючого судді Франчук О.Д.

при секретарі Деменко К.Л.,

за участю скаржника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_2, державного виконавця Ніколаєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Ніколаєвої О.В. від 08.10.2018 року,

В С Т А Н О В И В

21 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою.

Скаргу мотивував тим, що на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12.03.2009 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ? частки заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 06 лютого 2009 року і до повноліття сина. Виконавчий лист на підставі даного рішення було пред'явлено стягувачем ОСОБА_2 до виконання 27 вересня 2018 року. До пред'явлення виконавчого листа до виконання рішення ним виконувалось добровільно та на підставі його заяви відрахування по аліментним платежам здійснювались з його заробітної плати у розмірі ? частки, а з 2015 року, в зв'язку з зміною сімейного становища у розмірі 1/6 частки. 09 листопада 2018 року він отримав постанову державного виконавця та довідку про нарахування заборгованості по аліментним платежам, яка за період з 2015 по 2018 рік становить 38 399,51 грн. Даною постановою, в зв'язку з наявною заборгованістю, звернено стягнення на його заробітну плату з жовтня 2018 року по квітень 2020 року у розмірі 58 %, а з травня 2020 року і надалі по 25%. Посилаючись на те, що розмір відрахувань з заробітної плати не може бути більшим 50%, просив визнати частково протиправною постанову головного державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Ніколаєвої О.В. від 08.10.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим листом № 2-418/2009, виданому 27 вересня 2018 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, в частині зазначення в ній про здійснення відрахування з доходів боржника з жовтня 2018 року по квітень 2020 року в розмірі 58%.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 пояснила, що про необхідність звернення виконавчих листів до ВДВС не знала. До державної виконавчої служби звернулась лише у вересні 2018 року, після отримання аліментів у меншому розмірі.

Державний виконавець Ніколаєва О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги. Зазначила, що після звернення стягувача до виконавчої служби було відкрито виконавче провадження та здійснено перерахунок аліментів. В зв'язку з наявною заборгованістю вирішено стягувати з боржника ОСОБА_1 аліментні платежі з врахуванням даної заборгованості у розмірі 58% його заробітку до повного погашення заборгованості і надалі в розмірі ? частки. Зазначила, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, зокрема на утримання неповнолітньої дитини становить 70%. Просила відмовити в задоволенні скарги.

Суд заслухавши скаржника, стягувача, державного виконавця, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи 2-418/2009, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими, для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин по контролю за виконанням судових рішень і вважає за необхідне керуватися розділом 7 ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень", Законом України "Про виконавче провадження", «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, в редакції від 07.11.2018 року.

Згідно ст.ст.1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" - відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 березня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2009 року і до повноліття сина (а.с. 9).

20 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу виконавчого листа (а.с. 20).

Постановою державного виконавця ВП № 57325936 від 02 жовтня 2018 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-418/2009 року, виданого 27 вересня 2009 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина (а.с. 28).

Як вбачається з довідки № 114 від 09.11.2018 року, заборгованість ОСОБА_1 за аліментними платежами станом на 01.10.2018 року складає 38 399, 51 грн. (а.с. 31).

Відповідно до звітів про здійснені відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 здійснювались відрахування за період з січня по березень 2015 року у розмірі 25%, а з квітня 2015 року по вересень 2018 року у розмірі 16,67 % (а.с. 32 - 35).

У відповідності до п.1 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції від 07.11.2018 року (далі Інструкція), вбачається, що звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статтей 68-70 ЗУ "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно п.п. 2,3 розділу Х Інструкції, при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують п'ять мінімальних розмірів заробітної плати, виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VІІІ розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року становить - 3723 грн.

Згідно вимог ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

08 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Ніколаєвою О.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 57325936, якою звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 з жовтня 2018 року по квітень 2020 року у розмірі 58 %, а з травня 2020 року і та в подальшому по 25 % всіх видів заробітку до повноліття дитини (а.с. 29 - 30).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що правових підстав, зокрема рішення суду про зменшення розміру стягуваних з ОСОБА_1 аліментів до 1/6 частки не було. Однак, з квітня 2015 року по вересень 2018 року, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина сплачувались у меншому розмірі - 16,67 %. В зв'язку з чим виникла заборгованість. Розмір даної заборгованості ОСОБА_1 значно перевищує п'ять мінімальних розмірів заробітної плати (3723 х5= 18615), в зв'язку з чим державним виконавцем Ніколаєвою О.В. було винесено оскаржувану постанову. Для усунення заборгованості державним виконавцем було збільшено розмір утримань з доходів боржника до 58%, що не суперечить вимогам ст.. 70 ЗУ «Про виконавче провадження.

Наведене вище вказує, що державним виконавцем Ніколаєвою О.В. оскаржувану постанову було прийнято відповідно до закону, в межах її повноважень. А тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Ніколаєвої О.В. від 08.10.2018 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. Д. Франчук