Справа № 190/991/17
Провадження №2/190/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Пятихатки

Дніпропетровська область

Пятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Митошоп В.М.

за участі секретаря Пронської Т.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат і 3 % річних та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним із моменту підписання,-

встановив:

ОСОБА_1, звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з останнього кошти за договором позики у розмірі 342853 грн. 72 коп. з яких: 63500 грн. сума боргу за договором позики; 273050 грн. пеня за несвоєчасне повернення суми боргу, нарахована за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року; 1122 грн. 12 коп. 3% річних за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року та 5181 грн. 60 коп. інфляційні виплати у період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року. Окрім того стягнути судові витрати у розмірі 3428 грн. 55 коп.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 28.12.2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого останній позичив у нього 63500 грн., договір укладено у письмовій формі, крім того відповідач власноруч написав про це розписку. Згідно договору відповідач зобовязався повернути кошти до 29.12.2016 року, однак свої зобовязання не виконав. У договорі передбачено, що у разі неповернення позики у передбачений договором строк позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2 % від суми позики за кожний день прострочки до повного повернення боргу. Окрім того боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Тому вважає, що за період з 29.12.2016 року по день складання позову, тобто 31.07.2017 року це є 215 днів, тому відповідач повинен сплатити йому пеню в загальному розмірі 273050 грн. виходячи з розрахунку 2% від суми боргу( 63500 грн.) = 1270 грн. в день, 1270 грн. х 215=273050 грн. Сума боргу з урахуванням 3 % річних за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року це є, 3%=63500 грн. х (125:365) х (3:100) =1122 грн. 12 коп. Інфляційні витрати за вказаний період складають 5181 грн. 60 коп. = 63500 грн. (сума боргу) х 1,0816 (загальний індекс інфляції) : 100= 68681 грн. 60 коп.-63500 грн.=5181 грн. 60 коп.

26.10.2017 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 в якій просить визнати недійсним договір позики укладений 28.12.2015 року між ним та ОСОБА_1 посилаючись на те, що він підписав договір під впливом психологічного насильства з боку ОСОБА_1, оскільки на той час працював неофіційно у останнього на вантажному автомобілі МАН, та приблизно 27-28 листопада 2015 року при перевезені кукурудзи з м. Апостолово до м. Нікополь на трасі Дніпропетровськ-Нікополь на вказаному автомобілі злетів з траси, внаслідок чого автомобіль зазнав пошкоджень, повернувшись на базу на нього було складено акт та надано список запчастин на суму близько 65 000 грн. ОСОБА_1 змусив його під психологічним тиском написати розписку на суму 63500 грн., які він нібито від нього отримав. (а.с.33-35)

Позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримав в задоволені зустрічного позову прохає відмовити.

Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову ОСОБА_2, та його представник, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, двічі, повторно, до суду не зявилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, в попередніх судових засіданнях первинний позов не визнали, зустрічний позов підтримали в повному об»ємі.

Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору займу грошей від 28.12.2015 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші у розмірі 63500 грн. та зобовязався повернути їх у термін до 29.12.2016 року. Згідно п. 3,1 договору позики ОСОБА_2 зобовязаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2% від суми позики за кожний день прострочки до повного повернення боргу. (а.с.5,132).

Згідно розписки ОСОБА_2 28.12.2015р. отримав у ОСОБА_1 гроші у розмірі 63500 грн. та зобовязався повернути до 29.12.2016 року. (а.с.52)

У звязку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань станом на 31.07.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 342853 грн. 72 коп. з яких: 63500 грн. сума боргу за договором позики; 273050 грн. пеня за

несвоєчасне повернення суми боргу, нарахована за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року; 1122 грн. 12 коп. 3% річних за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року та 5181 грн. 60 коп. інфляційні виплати у період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року.

Згідно ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним, якщо виконання позичальником зобовязання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України, згідно із частиною першою якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України.

Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за № 6-36цс-14, винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору),позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу,

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Грошовим зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 3,1 договору позики ОСОБА_2 зобовязаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2% від суми позики за кожний день прострочки до повного повернення боргу.

Розрахунок заборгованості за договором позики, що наданий позивачем, суд вважає належним та допустимим доказом по справі, оскільки останній виконано на підставі умов договору позики та вимог ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову на користь позивача по первісному позову та відповідача по зустрічному позову підлягають стягненню 342853 грн. 72 коп. з яких: 63500 грн. сума боргу за договором позики; 273050 грн. пеня за несвоєчасне повернення суми боргу, нарахована за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року; 1122 грн. 12 коп. 3% річних за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року та 5181 грн. 60 коп. інфляційні виплати у період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року.

У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 28.12.2015 року недійсним із моменту підписання необхідно відмовити з наступних підстав.

По справі двічі призначалися судово-психологічна експертиза та судово-почеркознавча експертиза договору позики (а.с.50-51, 135-136), однак клопотання судових експертів ( а.с.61,128,142,143,148,149) про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертиз та проведення оплати не виконувалися ОСОБА_2 який ухиляється від надання доказів та проведення оплати призначених експертиз, в зв»язку з чим експертами прийнято рішення про неможливість надання висновку ( а.с.128, 193-196), а тому суд виносить рішення по справі на підставі наявних у справі доказах, при цьому ніяких доказів в підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_2 не надав, що свідчить про необхідність відмови в задоволені позовних вимог останнього.

Згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати на користь ОСОБА_1 у розмірі 3428 грн. 55 коп.

Керуючись ст.ст.12,80,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат і 3 % річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Жовті Води, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 кошти за договором позики 63500 грн.; з яких 273050 грн. пеня за несвоєчасне повернення суми боргу, нарахована за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року; 1122 грн. 12 коп. 3% річних за період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року, 5181 грн. 60 коп. інфляційні виплати у період з 29.12.2016 року по 31.07.2017 року та судові витрати у розмірі 3428 грн. 55 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 28.12.2015 року недійсним із моменту підписання відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Пятихатський районний протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя