Справа № 303/1813/18
2/303/1119/18
ряд. стат. звіту - 47
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого - судді Монич В.О.

секретар судових засідань ОСОБА_1

Справа №303/1813/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька ,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька.

Позовні вимоги мотивує тим, 06 червня 2015 року між нею (ОСОБА_2Ф.) та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Під час даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя, різний склад характерів, відсутнє взаємопорозуміння довіри, любові та поваги, внаслідок чого в сім'ї виникали сварки, які призвели до розпаду сім'ї, у зв'язку з чим вони припинили фактичне подружнє життя і тривалий час не проживають разом та подружні стосунки не підтримують, а шлюб існує формально. Також зазначає, що відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає та не бере участь у додаткових витратах, хоча є здоровою, працездатною людиною, працює за кордоном і має можливість надати дитині матеріальну допомогу. Крім цього, звертає увагу на те, що піклуючись про духовний та фізичний розвиток сина, вона має намір виїхати за кордон з метою оздоровлення, туризму, відвідування дитячих розважальних закладів, а також планує відвідати Словакію, Чехію, Німеччину, Італію, інші країни Євросоюзу. Тому зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально завірений дозвіл на виготовлення документів для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд сина за кордон, однак він ухиляється від надання такого дозволу, що у свою чергу протирічить її інтересам, правам та обов'язку, щодо забезпечення виховання сина, в тому числі і інтересам дитини. Тому, на підставі вищенаведеного вона (ОСОБА_5Ф.) звертається до суду та просить шлюб зареєстрований між нею та ОСОБА_3 - 06 червня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №245 - розірвати; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Дердь-Дідун, малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на вихованні у матері, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, а також надати їй дозвіл на виготовлення проїзного та іншого документу необхідного для тимчасового виїзду за кордон на ім'я неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_3, та надати дозвіл малолітньому сину ОСОБА_4, 27 серпня 2016 року на перетин ним державного кордону України та тимчасові виїзди за кордон до: Республіки Угорщини, Словацької Республіки, Республіки Польща, інших країн-членів Європейського Союзу, а також до Чорногорії, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Республіки Туніс, Об'єднаних Арабських Еміратів до досягнення ним повноліття, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 в супроводі матері ОСОБА_2 або інших уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, а також стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати.

Позивач - ОСОБА_2 В судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивача - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії І-ФМ №127989, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстровано шлюб 06 червня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №245 (а.с.8).

У сторін по справі, 27 серпня 2016 року народився син - ОСОБА_7, про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №358011 видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 08 вересня 2016 року (а.с.11).

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається.

Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Так, судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини - ОСОБА_4, який для повного і гармонійного розвитку його особистості повинен рости і виховуватися у атмосфері любові та розумінні.

На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу, позивачу по справі ОСОБА_8 - ОСОБА_9 залишити прізвище - Дєрдь-Дідун.

Дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з матір'ю ОСОБА_2.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд приходить до наступного висновку.

Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову.

Відповідно пункиту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, судом знайдено підставність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення ним повноліття, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітнього сина мінімально необхідними благами, що потрібні для його життя та виховання. Тому обов'язок відповідача ОСОБА_3, як батька утримувати та надавати сину матеріальну допомогу.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документи для малолітньої дитини та надання дозволу на виїзд за кордон без дозволу та супроводу батька ОСОБА_3, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до вимог статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини.

Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Як вбачається з статті 11 Закону України Про охорону дитинства, батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом знайдено підставність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон - її сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг 16-річного віку без згоди батька ОСОБА_3, оскільки останній чинить перепони для матері, що виражається у ненаданні дозволу на виїзд за кордон, що суперечить Конвенції про права дитини, якою встановлено, що дитина повинна бути забезпечена спеціальним захистом, йому повинні бути надані можливості та сприятливі умови, для фізичного, розумового, духовного розвитку.

З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька - підлягають до часткового задоволення.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути частково з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, ст.ст.4, 104, 105, 110, 112, 113, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, Законом України Про охорону дитинства, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька - задоволити частково.

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області - 06 червня 2015 року, актовий запис № 245 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, позивачу по справі ОСОБА_2 залишити прізвище - Дєрдь-Дідун.

Дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з матір'ю ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - 327712554, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/41, кв.№26, Закарпатської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 березня 2018 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проїзного та іншого документу (у тому числі закордонного паспорту) необхідно для тимчасового виїзду за кордон на ім'я неповнолітнього сина ОСОБА_4, 27 серпня 2016 року, без згоди батька ОСОБА_3.

Надати дозвіл неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на перетин державного кордону та тимчасові виїзди за кордон, до: Республіки Угорщини, Словацької Республіки, Республіки Польща, інших країн-членів Європейського Союзу, а також до Чорногорії, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Республіки Туніс, Об'єднаних Арабських Еміратів до досягнення ним повноліття, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7/44 кв.№26, РНОКПП: 327712554, в супроводі матері ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, або інших осіб, уповноважених за нотаріально посвідченою згодою, до досягнення дитиною 16-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - 327712554, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/41, кв.№26, Закарпатської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 сплачені судові витрати у розмірі - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - 327712554, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/41, кв.№26, Закарпатської області на користь держави судовий збір у розмірі - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, поштовий індекс - 89652.

Відповідач - ОСОБА_3, ідентифікаційний номер - 327712554, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/41, кв.№26, Закарпатської області, поштовий індекс - 88000.

Головуючий В.О.Монич