Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 295/5509/16-ц

провадження № 61-19486св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулько Б. І., Синельников Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2017 року складі судді Зосименка О. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Широкової Л. В.. Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 квітня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue № 006-Z/045404. ОСОБА_1 свої зобов'язання виконав та відкрив на ім'я ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 та було емітовано відповідну платіжну картку № НОМЕР_2, про що отримано відповідну розписку позичальника.13 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, відповідно до якого банк відкрив останній відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості поворотності, строковості, платності з розміром ліміту овердрафту в сумі 10 000,00 грн, з оплатою за процентною ставкою 54,00 % річних з кінцевим терміном повернення кредитних коштів

до 14 квітня 2015 року. ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 25 серпня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 61 626,30 грн, з яких

сума простроченої заборгованості за кредитом 8 910,30 грн; нараховані

відсотки - 23 663,07 грн; нараховані відсотки на прострочену заборгованість - 10 296,03 грн; пеня за порушення сплати кредиту - 18 756,90 грн.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило суд стягнути із

ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 626,30 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що банком при укладенні спірного договору не було надано повної інформації про умови кредитування.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 лютого

2017 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії у формі овердрафту від 13 квітня

2012 року станом на 25 серпня 2015 року у сумі 51 779,70 грн, яка

складається з: 8 910,30 грн - простроченої заборгованості за

кредитом, 23 663,07 грн - нарахованих відсотків, 10 296,03 грн - нарахованих відсотків на прострочену заборгованість, 8 910,30 грн - пені. У решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню відповідно наданого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розрахунку суми заборгованості. При цьому вважав, що позовна давність щодо пені не підлягає застосуванню, оскільки вимоги заявлені в межах позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.Рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з останньої на користь банку, тому визнав рішення районного суду законним і обґрунтованим.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням судом норм чинного законодавства. Задоволення судами позовних вимог, щодо стягнення відсотків та пені є безпідставними. Вважає, відмову районного суду у задоволенні клопотання про застосування позовної давності необґрунтованою, оскільки банком заявлено вимоги про стягнення пені, нарахованої за період з 26 серпня 2014 року по 25 серпня 2015 року, з позовом до суду він звернувся 04 квітня 2016 року, отже правомірними будуть вимоги в частині стягнення пені, яку нараховано за період з 03 квітня 2015 року

по 25 серпня 2015 року.

У липні 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було подано заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення апеляційного суду вказаним вимогам не відповідає.

Судом установлено, що 13 квітня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, було укладено договір про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue .

Одночасно 13 квітня 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладенодоговір про відкриття відновлювальної кредитної лінії у формі овердрафту в сумі 10 000,00 грн, з оплатою за процентною ставкою 54,00 % річних.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про відкриття карткового рахунку від 13 квітня 2012 року, остання отримала повну інформацію про умови кредитування під особистий підпис.

Відповідно до пункту 2.1.1 вказаного кредитного договору, протягом періоду кредитування, починаючи з 13 квітня 2012 року і закінчуючи кінцевою датою терміну дії відновлюваної кредитної лінії, тобто до 14 квітня 2015 року, кредитний ліміт, зазначений в пункті 2.1. договору, щомісяця, зменшується рівними частинами відповідно до графіку (додаток № 1 до кредитного договору).

У випадку, якщо протягом періоду кредитування, на дату чергового зменшення кредитного ліміту, передбаченого графіком зниження розміру кредитного ліміту, у фактичному користуванні позичальника перебувають кредитні ресурси в розмірі більшому, ніж новий розмір кредитного ліміту відновлювальної кредитної лінії згідно з графіком зниження кредитного ліміту, позичальник зобов'язаний не пізніше дати зменшення кредитного ліміту згідно із графіком зниження розміру кредитного ліміту, повернути кредитні ресурси в сумі перевищення кредитних ресурсів, що перебувають у фактичному користуванні позичальника, над розміром кредитного ліміту згідно із графіком зниження розміру кредитного ліміту.

Позичальник з метою недопущення перевищення розміру установленого ліміту овердрафту підписанням цього договору уповноважує банк здійснювати у дату чергового зменшення кредитного ліміту списання з карткового рахунку позичальника необхідних грошових сум, що знаходяться на картковому рахунку клієнта та зараховувати їх у рахунок погашення позичкової заборгованості.

У випадку, якщо у результаті такого списання на картковому рахунку позичальника виникне несанкціонований овердрафт, позичальник, після дати такого списання, згідно з договором про відкриття карткового рахунку надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Eleсtron Instant Issue

№ НОМЕР_2, зобов'язаний сплатити банку згідно тарифів банку відсотки, нараховані за весь період користування несанкціонованим овердрафтом, починаючи з наступного дня після дати чергового зменшення кредитного ліміту (пункт 3.13 Тарифів по випуску та обслуговуванню платіжних карток).

Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору відповідач уповноважує банк списувати необхідні суми, за умови їх наявності, з його карткового рахунку та зараховувати їх у рахунок погашення позичкової заборгованості та процентів за користування кредитними ресурсами, у тому числі й при настанні строків повернення кредиту або процентів, відповідно до кредитного договору.

Згідно пункту 4.2 кредитного договору нарахування процентів проводиться щомісяця, один раз в місяць, у день нарахування процентів на залишок заборгованості позичальника за період з попереднього по поточний день нарахування процентів по методу факт/360.

Позичальник сплачує проценти щомісяця, один раз на місяць, у день нарахування процентів, на залишок заборгованості. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними ресурсами в період з попереднього по поточний день нарахування процентів. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше терміну повернення кредитних ресурсів.

Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідно до пунктів 3.2, 2.1.1, 4.3, 4.4 кредитного договору позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 60% річних з простроченої суми за кожен день прострочення.

ОСОБА_1 виконав зобов'язання за вищенаведеними договорами, випустивши платіжну картку Visa Eleсtron Instant Issue № НОМЕР_2 та відкривши на неї ліміт овердрафту у сумі 10 000,00 грн, що підтверджується розпискою відповідача про отримання картки та заявою про встановлення ліміту овердрафту (а.с.18).

ОСОБА_1 зобов'язання за договором належним чином не виконувала внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25 серпня 2015 року за розрахунком банку складає 61 626,30 грн, з яких сума простроченої заборгованості

по кредиту 8 910,30 грн; нараховані відсотки - 23 663,07 грн; нараховані відсотки на прострочену заборгованість - 10 296,03 грн; пеня за порушення сплати кредиту - 18 756,90 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості

(а. с. 4-5).

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 14 квітня

2015 року включно.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, апеляційний суд не звернув уваги та не врахував, що нарахування та стягнення процентів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відбувалося після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме до 25 серпня 2015 року, тоді як строк дії договору закінчився 14 квітня 2015 року.

Отже, висновки апеляційного суду про законність та обґрунтованість рішення районного суду, яким нараховані проценти за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку кредитування не узгоджуються із зазначеними вимогами закону та умовами вказаного кредитного договору, тому є передчасними.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам

статті 263 ЦПК України та прийнята з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта