Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1588/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2018 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/1588/18,

сторони по справі:

позивач ОСОБА_1,

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр»,

вимоги позивача визнання недійсним кредитного договору,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Споживчий Центр» про визнання недійсним кредитного договору № 24.08.2017-100000615 від 24.08.2017, укладеного між ним та ТОВ «Споживчий Центр», мотивуючи тим, що відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обовязків найманого працівника; відповідно до п. 1.4. Кредитного договору протягом 3 робочих днів з дати підписання цього Договору Кредитор надає Позичальнику Кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3000 грн; вид кредиту фінансовий кредит, термін повернення кредиту до 06.09.2017 включно, строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати надання Кредиту; проценти за користування Кредитом 840 грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка), за 14 календарних днів користування Кредитом.

Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про третейські суди», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», а саме: недотримання відповідачем норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладання; недостатньо інформували його про умови договору; несправедливі умови договору; незаконна обробка персональних даних, а тому просить визнати кредитний договір недійсним.

Позивач надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позов, зазначивши, що кредитний договір було укладено з дотриманням норм чинного законодавства,позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено, що 24.08.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий Центр» укладено кредитний договір № 24.08.2017-100000615. Згідно умов даного договору кредитор зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обовязків найманого працівника. Протягом 3 робочих днів з дати підписання цього договору кредитор надає позичальнику кредит на таких умовах: сума кредиту - 3000 грн; вид кредиту фінансовий кредит, термін повернення кредиту до 06.09.2017 включно, строк користування кредитом - 14 календарних днів з дати надання Кредиту, проценти за користування Кредитом 840 грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка), за 14 календарних днів користування Кредитом.

Повернення кредиту та внесення плати за користування кредитом здійснюється позичальником в строки, передбачені цим договором.

Спірний кредитний договір укладений в письмовій формі за ініціативою ОСОБА_1, який був ознайомлений з умовами договору. При укладенні спірного договору відповідач діяв згідно з вимогами чинного законодавства.

За положеннями ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст. 215 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на порушення при укладенні оспорюваного договору положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині відсутності повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту.

Проте такі вимоги є безпідставними та спростовуються наданою позивачем копією кредитного договору від 24.08.2017, в пп. 4.6.2 п. 4.6 якого зазначено, що позичальник підтверджує, що він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови Договору, свої права та обовязки за договором і погоджується з ними, що позивач засвідчила своїм підписом вкінці договору. Посилання позивача на те, що він не мав достатнього часу щоб прочитати договір, та на те, що він виконаний дрібним шрифтом, також не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки позивачем не надано доказів, що він був обмежений у часі при ознайомлені з договором.

При цьому, всі істотні умови кредитного договору були погоджені сторонами та не оспорювалися позивачем.

Посилання позивача як на підставу визнання кредитного договору недійсним, на укладення правочину під впливом помилки також не є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В даному випадку позивачем не доведено, що на момент укладення договору мала місце помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо та, що такі обставини мають істотне значення (ст. 229 ЦК).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; в договорі передбачено повну інформацію щодо реальної процентної ставки, тощо, договір підписаний позивачем, у ньому міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Посилання позивача як на підставу недійсності оспорюваного кредитного договору на ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, п. 8, 9 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Оспорюваний кредитний договір містить чіткі умови його виникнення, зміни та припинення (п. 1, п. 2), а отже підстав говорити, що умови договору суперечать п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» немає. Сама пособі відсутність в умовах договору умов його зміни та припинення з ініціативи позивача не говорить про відсутність цих умов взагалі. Більш того, п. 8.1 спірного договору говорить про те, що він припиняє свою дію після повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, а отже дострокове погашення кредиту з ініціативи позичальника фактично є припиненням договору.

Також оспорюваний договір містить чіткі права та обов'язки сторін і їх відповідальність (п. 3, п. 4, п. 5, п. 6). Відсутність відповідальності банку за вказаним договором викликана тим, що природа кредитного договору така, що кредитор знаходиться в більш незахищеному стані відносно позичальника, а отже встановленням додаткових санкцій за порушення вимог кредитного договору є способом врівноваження прав та обов'язків сторін договору.

Посилання позивача як на підставу недійсності оспорюваного кредитного договору на п.п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Підпунктом 9.4 спірного договору позичальник надає свою однозначну, безумовну та безвідкличну згоду на обробку будь-яких його персональних даних, включаючи, але не обмежуючись збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням відомостей про Позичальника без будь-яких обмежень та з будь-якою метою.

Пунктами 3, 5 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб'єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних; необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб'єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 6, ст.ст. 9,15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масовою знищення» встановлений обов'язок суб'єкта первинного фінансового моніторингу (в даному випадку відповідача) отримувати, обробляти та зберігати персональні дані, оскільки надання або отримання кредиту (позики) є фінансовою операцією, а відповідач при її здійсненні зобов'язаний проводити верифікацію та ідентифікацію клієнта та зберігати документи з персональними даними не менше п'яти років після завершення фінансової операції, завершення ділових відносин з клієнтом.

Таким чином, твердження позивача про те, що у володільця персональних даних після отримання відкликання згоди суб'єкта персональних даних більше не існує правових підстав для зберігання персональних даних, є безпідставним, так як у відповідача існують підстави для їх обробки та зберігання незалежно від наявності згоди на обробку.

Окрім цього, необґрунтованим є твердження позивача про порушення кредитором норм п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (норми про компенсацію вартості продукції), виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно умов кредитного договору укладеного між сторонами ТОВ «Споживчий Центр» передало ОСОБА_1 грошові кошти, а не продукцію, які позичальник зобов'язаний був повернути, а не компенсувати їх вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, штраф є видом забезпечення виконання зобов'язання, на який добровільно погодився позичальник, і не є ні компенсацією продукції, ні компенсацією завданої шкоди.

Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для визнання недійсними договору споживчого кредиту, а тому у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, у звязку з чим судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1, 26.05.1989 народження, зареєстроване місце проживання: 31000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, офіс 1, .

Суддя ОСОБА_2