Справа № 2-4/12
Провадження № 22-ц/801/116/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О.І.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуСправа № 2-4/12м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2010 року, постановлену суддею Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

До позовної заяви ПАТ «ОТП Банк» долучив заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно що належить відповідачам, а також обмежити їм право виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2010 року заяву ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2006 року.

Тимчасово обмежено право виїзду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше до вирішення спору по суті.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала суду постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати в частині обмеження його права у виїзді за межі України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та поза межами вимог апеляційної скарги, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Приписами ст.33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначає право кожної людини покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об'єктом посягань ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Відповідно до ч.2-3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України (в редакції від 01 січня 2010 року, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Перелік видів забезпечення позову визначений ст.152 ЦПК України (в редакції від 01 січня 2010 року), однак серед видів такого забезпечення не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 лютого 2012 року замінено первісного позивача ПАТ «ОТП Банк» та залучено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в якості позивача.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 лютого 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-В00/251/2006 від 21 серпня 2006 року у сумі 219713,83 долара США, що еквівалентно 1684767,78 гривням та штрафні санкції в сумі 30082,71 гривні.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ML-В00/251/2006 від 21 серпня 2006 року звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а кошти отриманні від реалізації предмета іпотеки направлено на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції від 24 червня 2004 року, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали) ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) або якщо щодо нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання, є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Судом першої інстанції не було враховано, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, відтак суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені вимоги закону, чим порушив норми ЦПК України і вийшов за межі своїх процесуальних повноважень, задовольняючи заяву про забезпечення позову.

За таких обставин ухвала суду залишатися в силі не може, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 14 січня 2010 року, в частині тимчасового обмеження ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України шляхом відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше до вирішення спору по суті, скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в частині тимчасового обмеження ОСОБА_3 в праві виїзду за межі України шляхом відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше до вирішення спору по суті, відмовити.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало