Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/47/18 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 46 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 283/47/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03.07.2018, ухваленого під головуванням судді Тимошенка А.О. у м. Малині

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 через свого представника - сина ОСОБА_3, звернувся до суду із названим позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що він є власником житлового АДРЕСА_1. Разом із ним у цьому будинку був зареєстрований та проживав із 2005 року його син ОСОБА_2. У 2007 році до нього переїхав проживати ще один син - ОСОБА_3, а відповідач, зібравши свої речі виїхав на роботу та проживання в м. Київ, де перебуває і по теперішній час. Відповідач із реєстраційного обліку не знявся, чим створює йому перешкоди для оформлення субсидії. У зв'язку із тим, що ОСОБА_2 тривалий час не проживає у спірному будинку, не сплачує за комунальні послуги та не цікавиться житлом, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 03.07.2018 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що показання свідків є сумнівними. Свідок ОСОБА_5 проживає по сусідству із позивачем лише, починаючи із 2012 року, а тому не може свідчити щодо обставин, які мали місце у 2007 році. Також, судом не встановлено, чим саме порушено права позивача, оскільки підставою позову стало уявне порушення відповідачем права позивача розпоряджатися своїм майном. Окрім того зазначає, що позовна заява подана представником не в інтересах позивача, а у своїх власних інтересах, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6 та самого позивача.

ОСОБА_1 на адресу Апеляційного суду Житомирської області направив відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Пояснення викладені у відзиві аналогічні доводам позовної заяви. Крім того вказав, що за станом здоров'я не має можливості з'явитися до суду апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із такого.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до норм ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником житлового АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018 (а.с. 5-7).

ОСОБА_2 є сином позивача та згідно копії паспорта зареєстрований у належному позивачу будинку із 4 жовтня 2005 року (а.с. 8).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач протягом десяти років без поважних причин не живе в належному йому (позивачу) будинку, вибув у інше місце проживання, проте залишився зареєстрованим у спірному будинку, хоча будь-яких домовленостей з ОСОБА_2 щодо збереження за ним права на житло немає. Наведене перешкоджає оформленню субсидії та створює інші незручності, а тому на підставі ст.405 ЦК України відповідача слід визнати таким, що втратив право користування спірним житлом. Інших обґрунтувань позовна заява не містить.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Аналізуючи вказану норму, можна дійти висновку, що вона регулює правовідносини між власником житла та членом його сім'ї з приводу користування цим житлом. При вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника житла права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилався на довідку депутата Малинської міської ради ОСОБА_7 № 125 від 15.12.2017 ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 не проживає з 2007 року (а.с. 9).

Водночас матеріали справи містять іншу довідку депутата Малинської міської ради №307 від 23.03.2018 про те, що ОСОБА_2 дійсно періодично поживав за вище вказаною адресою - у 2017 році - до середини жовтня (а.с. 32).

Відтак, позивач не довів однозначно з якого часу його син не користується спірним житлом - з 2007 року чи з жовтня 2017 року. Якщо вважати, що позов подано до суду у січні 2018 року, то останній строк відсутності відповідача становить менше одного року.

Крім того, позивач сам в своїй позовній заяві вказав, що у 2007 році його син, відповідач по справі, виїхав у Київ на заробітки.

Таким чином, ОСОБА_2 вибув із належного позивачу житла з поважних причин та його відсутність за місцем реєстрації носила тимчасовий характер.

Також із матеріалів справи вбачається, що в помешканні позивача проживав ще один син - ОСОБА_3, брат відповідача, між якими склалися неприязні стосунки.

Так, у справі містяться копії матеріалів перевірок Малинського МВ УМВС України в Житомирській області за період 2014-2015 років із яких вбачається, що ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями, дебоширив, виносив з дому речі та створював нестерпні умови для життя усім членам сім'ї (а.с. 34-38). Відповідні перевірки здійснювались за письмовими заявами батька ОСОБА_1

Зазначені обставини підтвердила і свідок ОСОБА_6, дочка позивача, яка пояснила, що лише тепер брат ОСОБА_3 перестав зловживати спиртними напоями.

Отже заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що неприязні стосунки з ОСОБА_3, який створив нестерпні умови для проживання, також стали однією з підстав вибуття його з житлового будинку позивача у 2007 році.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, судом першої інстанції не досліджено точний час вибуття ОСОБА_2 із житла, поважність причин такого вибуття, не надано оцінку стосункам братів.

Разом із тим, посилання позивача на втрату відповідачем інтересу до спірного будинку спростовуються фактом його проживання у спірному житлі у 2017 році, а його періодична відсутність викликана поважними причинами, пов'язаними з конфліктною ситуацією, що виникла між синами позивача та необхідністю працювати.

Доводи позивача про те, що відповідач не несе витрати на утримання будинку, є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів того, які саме витрати нараховуються на утримання будинку та чи звертався він до відповідача з вимогою сплатити ці витрати.

Крім того, посилання позивача, що реєстрація відповідача створює йому перешкоди отримати субсидію є безпідставними, оскільки відповідно до положень п. 8 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМ України від 21 жовтня 1995 р. № 848 житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку).

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача відсутнє будь-яке житло на праві власності.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування АДРЕСА_1, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03.07.2018 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.09.2018.

Головуючий: Судді: