г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2163/16-ц
Номер провадження 2/213/39/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2018 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Соловйової Л.Я.

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

за участю позивача по первинному позову, вона ж відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2.

відповідача по первинному позову, він же позивач по зустрічному позову ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м.Кривий Ріг цивільну справу за правилами загального позовного провадження за первинною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитинита за зустрічним позовом ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, які в подальшому зменшила, посилаючись на те, що вони з ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, участь в утриманні дитини батько бере, але не регулярно. Просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач за первісним позовом звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що дочка ОСОБА_6 знаходиться на його повному утриманні, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, що належить йому на праві приватної власності. Фактично дитина проживає і з матірю, і з батьком, за її бажанням. ОСОБА_1 в утриманні дитини участі не бере, від її матеріального утримання ухиляється. Просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дочки у розмірі ? частки з усіх її видів доходів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що дитина проживає з нею, іноді мешкає з батьком. Дочка так хотіла. З відповідачем за первісним позовом вони розійшлися на початку 2016 року. З того часу він припинив надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_7 речі, які вони узгоджували. Згодом почав купувати дочці речі без погодження з нею. Доволі часто речі були невиправдано дорогі або не відповідали віку дитини. Купив дочці дорогий мобільний телефон, дорогу норкову шубу. У червні 2017 року купив путівку до дитячого табору. Перешкод у спілкуванні дитини з батьком вона не чинить. Підтвердила придбання ОСОБА_3 деяких товарів, копії чеків яких долучено до матеріалів справи. Деякі речі не змогла пригадати. Допитана у судовому засіданні як свідок, надала аналогічні пояснення.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зустрічні не визнала. Підтримала позицію ОСОБА_1

26.06.2018 року надала письмові додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, є суперечливими, надуманими та не відповідають дійсності. Так, зазначила, що у квартирі ОСОБА_3 дійсно зареєстрована дочка сторін, ОСОБА_1 знята з реєстрації на підставі рішення суду. Крім того, зазначила, що зясуванню підлягають обставини, які виникли після предявлення ОСОБА_1 позову, а саме: після 16.09.2016 року.

ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що після того, як вони розійшлася з матірю дитини, він надає матеріальну допомогу дочці, купує їй речі. З матірю дитини перелік та ціну товарів не погоджує, купує те, що бажає дочка. Зазначив, що дочка проживає періодично то з ним, то з матірю.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити. Підтримав позицію, викладену в зустрічному позові. Наполягав, що дитина проживає разом з батьком та знаходиться на утриманні останнього.

Сторони та їх представники у судове засідання 26 червня 2018 року після оголошеної перерви не зявилися. Представники сторін надали заяви про закінчення розгляду справи без їх участі. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначила, що первісні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 зустрічні позовні вимоги підтримує, проти задоволення первісного позову заперечує. Позицію обґрунтовує тим, що дочка проживає з батьком та він утримує її без будь-якого примусу.

Судом ухвалено про закінчення розгляду справи за відсутності сторін та їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року ухвалено вважати належним позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 замість ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 104).

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року ухвалено допитати в якості свідка позивача ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 222).

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про виклик та допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т. 2 а. с. 8).

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини прийнято до спільного розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини (т. 2 а. с. 40).

Вислухавши сторони та їхніх представників, допитавши ОСОБА_1 як свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а. с. 4, контр. пр. а. с. 4).

ОСОБА_3 є керівником Фермерського господарства «Титан», його заробітна плата за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року включно становить 53775 гривень 75 копійок (т. 1 а. с. 151).

ОСОБА_1 з 29.01.2018 року працює бухгалтером в ТОВ «Стройкапітал», її заробітна плата за січень 2018 року становить 571 гривня 43 копійки. Посадовий оклад 4000 гривень (т. 1 а. с. 201).

ОСОБА_3 бере участь в утриманні дитини, купує їй одяг, взуття, сплачує кошти за відпочинок, що визнається та не оспорюється сторонами. Відповідачем за первісним позовом (він же позивач за зустрічним позовом) на підтвердження зазначеного надано чеки, зокрема, за період з 25.09.2016 року по 06.05.2018 року включно (т. 1 а. с. 160, 164-168, 170-178, 180-181, т. 2 а. с. 1, 2, 4, 5, 79, 81-86, 88-90) у загальному розмірі 88064 гривні 61 копійка. При цьому суд зазначає, що надані представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 та долучені до матеріалів справи копії чеків на підтвердження придбання товарів за період з 07.12.2012 року до предявлення первісного позову суд не бере до уваги, оскільки кошти були сплачені до виникнення спору.

22.06.2017 ОСОБА_3 оплатив відпочинок дочки у дитячому таборі «Артек-Буковель. Лісовий». Вартість туристичної послуги становить 14950 гривень (т. 1 а. с. 176).

Позивач за первісним позовом 06.05.2016 року сплатила 25792 гривні за відпочинок з дочкою ОСОБА_6 у Туреччині (т. 1 а. с. 216-219), 07.04.2018 року 21370 гривень за відпочинок з дочкою в Єгипті (т. 2 а. с. 72-74).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що сторони виконують передбачений законодавством обовязок утримувати дитину, проте між ними не досягнуто згоди щодо виду, розміру та порядку сплати аліментів.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.06.2018 року дитина проживає з матірю за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Перемоги, 45/75 (т. 2 а. с. 71). При цьому суд враховує, що періодично, за власним бажанням, дитина проживала з батьком (т. 1 а. с. 231, т. 2 а. с. 6). Оцінюючи надані сторонами акти на підтвердження місця проживання дитини, суд вважає, що визначальне значення має акт, датований пізнішою датою, а саме: 20.06.2018 року. Тому суд зазначає, що на момент розгляду справи дитина проживає з матірю, проте періодично проживає з батьком. Зазначене також підтверджується поясненнями ОСОБА_1, допитаною також як свідок. Натомість ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дочка ОСОБА_6 на цей момент проживає разом з батьком. Надані акти обстеження умов проживання від 30.01.2018 року (т. 1 а. с. 231) та від 22.03.2018 року (т. 2 а. с. 6) на підтвердження постійного місця проживання дитини з батьком спростовуються актом, наданим представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 20.06.2018 року. Доказів зворотного ОСОБА_3 та його представником суду не надано, аргументів щодо неналежності або недопустимості вищезазначеного акту не наведено. Крім того, як встановлено вище у квітні 2018 року малолітня ОСОБА_5 літала на відпочином разом з матірю, яка й сплатила вартість туристичної послуги. Тому суд, вирішуючи питання про достатність доказів, вважає встановленою ту обставину, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент ухвалення рішення проживає разом з ОСОБА_1

Дитина зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (контр. пр. а. с. 25). Квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (контр. пр. а. с. 26). Зазначені обставини визнаються та не оспорюються сторонами.

Разом з тим суд зазначає, що місце реєстрації ОСОБА_1 не стосується предмету спору та доказування, оскільки вирішальне значення для розгляду справи має фактичне місце проживання дитини та з ким з батьків вона проживає. Тому твердження представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, викладені у письмових додаткових поясненнях, щодо наявності суперечностей обставин, на які посилається ОСОБА_3 у зустрічному позові, відносно місця проживання дитини та матері, суд не бере до уваги. Крім того, у зустрічному позові не йде мова про місце реєстрації відповідача за зустрічним позовом.

Крім того, суд вважає, що надані сторонами квитанції про сплату комунальних послуг не підтверджують факт утримання дитини, не стосуються предмету спору, оскільки квартира належить ОСОБА_3 і саме він як власник несе обовязок з утримання свого майна та сплати комунальних послуг. При цьому суд враховує, що комунальні послуги сплачувалися обома сторонами, тим паче, здебільшого ОСОБА_1 До того ж суд враховує, що ОСОБА_1 з дитиною вже тривалий час не проживають у належній ОСОБА_3 квартирі.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з обовязку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічна норма закріплена в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Також суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється турботі про інтереси дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоровя, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частинами 1, 2 ст. 15 вищезазначеного Закону визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З урахуванням вищезазначених норм суд вважає, що періодичне проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 разом з батьком спрямоване саме на реалізацію права дитини на підтримання контакту з батьком, який проживає окремо, а не свідчить про те, що вона знаходиться на повному його утриманні.

Суд не бере до уваги посилання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, викладені в клопотанні від 11.12.2017 року (т. 1 а. с. 182), на те, що аліменти потрібні ОСОБА_1 не для утримання дитини, а для задоволення власних потреб з огляду на невелику заробітну плату її чоловіка ОСОБА_11 та можливу його неспроможність утримувати сімю. Як наслідок також суд визнає неналежним доказом довідку про заробітну плату ОСОБА_11 (т. 1 а. с. 202), добровільно наданої представником ОСОБА_1 ОСОБА_2, оскільки інформація, яку вона містить, не стосується предмета доказування, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреб у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку й виховання дитини, реалізації її здібностей.

При цьому кодекс уточнює правовий режим аліментів, отриманих на неповнолітню дитину, шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані на її утримання.

Встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить стягнути аліменти на утримання дочки. При цьому для вирішення спору не має значення матеріальний стан її чоловіка, який не є батьком дитини та не зобовязаний її утримувати. У випадку виникнення сумнівів у платника аліментів щодо цільового призначення аліментів в інтересах дитини він має право відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України звернутися до органу опіки та піклування про з заявою про перевірку цільового витрачання аліментів.

Крім того, суд зазначає, що матеріальний стан стягувача аліментів в контексті ч. 1 ст. 182 СК УКраїни також не має вирішального значення, оскільки при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи, що дитина проживає разом з матірю, між сторонами не досягнуто згоди з приводу утримання дитини, виходячи з інтересів дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання спільної дитини сторін.

Разом з тим суд зазначає, що відповідачем за первісним позовом та його представником надано достатні та належні докази того, що ОСОБА_3 надавав матеріальну допомогу дочці у достатньому розмірі протягом розгляду справи у суді шляхом придбання одягу та взуття на загальну суму 88064 гривні 61 копійка, від обовязку утримувати дитину не ухилявся, а тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з дати ухвалення рішення 26.06.2018 року.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, та вважає, що ОСОБА_3 здатен сплачувати аліменти у тому розмірі, який просить ОСОБА_1 ? частки його заробітку (доходу).

Таким чином, первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Також підлягає стягненню з ОСОБА_3 в доход держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Зустрічний позов задоволенню не підлягає як безпідставний, оскільки в судовому засіданні встановлено, що дитина на момент ухвалення рішення проживає разом з матірю, доказів протилежного суду не надано, а законодавством передбачено право того з батьків, з ким проживає дитина, звернутися з позовом про стягнення аліментів.

Судовий збір за зустрічним позовом компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного і керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 179-183, 186, 191 СК України, ст.ст. 1, 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_1, який народився в смт.Широке Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 червня 2018 року і до повноліття дитини.

Допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3в доход держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відмовити.

Судовий збір за зустрічним позовом ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач по первинному позову, відповідач по зустрічному позову ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2.

Відповідач по первинному позову, позивач по зустрічному позову: ОСОБА_3, смт.Широке, вул.Слов»янська, 80, РНОКПП: НОМЕР_1

Суддя Л.Я. Соловйова