Справа № 395/1401/18 Провадження № 2/395/468/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Забуранному Р.А.,

при секретареві Таран С.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи Листопадівської сільської ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач вказав, що він працював в КСП «Нива» і був внесений до списку осіб, які мали право на отримання землі, однак з невідомих причин сертифікат на земельну частку (пай) так і не отримав.

Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель по КСП « Нива», розташованих в межах Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, розміром 4,55 умовних кадастрових гектарів.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю, просили його задовольнити.

Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Листопадівської сільської ради ОСОБА_3 проти позову заперечила повністю і пояснила, що ОСОБА_1 знав про свої права на землю ще з часу розпаювання з 1996 року, однак він не звертався до сільської ради і пропустив строк позовної давності звернення до суду, а своїм правом на поновлення строків позовної давності не скористався. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю та застосувати строк позовної давності.

Заслухавши вищевказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову із таких міркувань.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що заявник ОСОБА_1 з 20.09.1993 року був прийнятий в члени КСП «Нива» згідно протоколу № 9 від 25.09.1993 року, що підтверджується його трудовою книжкою. В членах КСП «Нива» перебував до 06.12.1995 року, в подальшому звільнився та був знову прийнятий до членів КСП 10.06.1996року. 24.05.1994 року КСП «Нива» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 000002, зареєстрований за №2, невідємним додатком якого є список громадян - членів цього господарства, що мають право на земельну частку (пай).

До цього списку-додатку позивача включено за № 87, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру в ОСОБА_4 районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 24.11.2016 року за №Т-183/0-112/19-16, копією самого державного акту на право колективної власності з додатком списком членів КСП «Нива».

Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав.

Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95:

абзацу 3 пункту 1 Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

абзацу 1 пункту 2 Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

У ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, позивач набув право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Нива», розміром 4,55 умовних кадастрових гектара, а тому за законом у звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай) лише в судовому порядку в межах строків позовної давності міг отримати відповідне право.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно зі ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як вже було раніше зазначено, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Нива» з обов'язковим додатком - списком громадян - членів цього підприємства одержало 24 травня 1994 року.

Тому, право на позов у ОСОБА_1 виникло саме з 24 травня 1994 року, тобто з часу, коли він дізнався про те, що він включений до списку.

Звернувшись до суду у жовтні 2018 року ( більше ніж через 20 років) ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Як вбачається із вищевикладеного, суб'єктивним і об'єктивним моментом виникнення у позивача права на земельну частку, було саме розпаювання земель КСП «Нива» (протягом трьох років), однак протягом даного часу позивач не скористався наданим йому правом.

Крім того, суд не погоджується з доводами представника позивача, що про порушення свого права позивач дізнався лише з повідомлення ОСОБА_4 РДА у 2018 році, оскільки як вбачається з змісту рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2002 року по цивільній справі за № 2-613-2002р., яке набрало законної сили, та оглянуто в ході судового розгляду у справі, за позовом ОСОБА_1 до Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 райдержадміністрації Кіровоградської області про витребування сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачеві ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, що позивачем у ході судового розгляду у справі не заперечувалося.

Позивач обєктивно знав про стан своїх майнових і немайнових прав, а факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, позивач не довів.

Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1994 році, так як позивач не довів у судовому порядку того, що не знав на момент розпаювання про наявність у нього права на земельну частку (пай) в КСП «Нива», визнавши в судовому засіданні факт звернення до суду з питання отримання права на земельну частку (пай) КСП «Нива» то відповідно трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, зокрема у 1997 році.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Враховуючи, що позивач з позовом до суду звернувся у жовтні 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, будь-яких належних доказів вчинення перешкод звернення з позовом до суду починаючи з 1994 року не надав і відповідно жодних доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин не навів, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності до предявлення позову.

Керуючись ст.ст.. 4, 10, 12, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/1401/18 Провадження № 2/395/468/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Забуранному Р.А.,

при секретареві Таран С.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи Листопадівської сільської ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач вказав, що він працював в КСП «Нива» і був внесений до списку осіб, які мали право на отримання землі, однак з невідомих причин сертифікат на земельну частку (пай) так і не отримав.

Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель по КСП « Нива», розташованих в межах Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, розміром 4,55 умовних кадастрових гектарів.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю, просили його задовольнити.

Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Листопадівської сільської ради ОСОБА_3 проти позову заперечила повністю і пояснила, що ОСОБА_1 знав про свої права на землю ще з часу розпаювання з 1996 року, однак він не звертався до сільської ради і пропустив строк позовної давності звернення до суду, а своїм правом на поновлення строків позовної давності не скористався. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю та застосувати строк позовної давності.

Заслухавши вищевказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову із таких міркувань.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що заявник ОСОБА_1 з 20.09.1993 року був прийнятий в члени КСП «Нива» згідно протоколу № 9 від 25.09.1993 року, що підтверджується його трудовою книжкою. В членах КСП «Нива» перебував до 06.12.1995 року, в подальшому звільнився та був знову прийнятий до членів КСП 10.06.1996року. 24.05.1994 року КСП «Нива» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 000002, зареєстрований за №2, невідємним додатком якого є список громадян - членів цього господарства, що мають право на земельну частку (пай).

До цього списку-додатку позивача включено за № 87, що підтверджується листом відділу Держгеокадастру в ОСОБА_4 районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 24.11.2016 року за №Т-183/0-112/19-16, копією самого державного акту на право колективної власності з додатком списком членів КСП «Нива».

Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав.

Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95:

абзацу 3 пункту 1 Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

абзацу 1 пункту 2 Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

У ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, позивач набув право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Нива», розміром 4,55 умовних кадастрових гектара, а тому за законом у звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай) лише в судовому порядку в межах строків позовної давності міг отримати відповідне право.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно зі ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як вже було раніше зазначено, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Нива» з обов'язковим додатком - списком громадян - членів цього підприємства одержало 24 травня 1994 року.

Тому, право на позов у ОСОБА_1 виникло саме з 24 травня 1994 року, тобто з часу, коли він дізнався про те, що він включений до списку.

Звернувшись до суду у жовтні 2018 року ( більше ніж через 20 років) ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Як вбачається із вищевикладеного, суб'єктивним і об'єктивним моментом виникнення у позивача права на земельну частку, було саме розпаювання земель КСП «Нива» (протягом трьох років), однак протягом даного часу позивач не скористався наданим йому правом.

Крім того, суд не погоджується з доводами представника позивача, що про порушення свого права позивач дізнався лише з повідомлення ОСОБА_4 РДА у 2018 році, оскільки як вбачається з змісту рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2002 року по цивільній справі за № 2-613-2002р., яке набрало законної сили, та оглянуто в ході судового розгляду у справі, за позовом ОСОБА_1 до Листопадівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 райдержадміністрації Кіровоградської області про витребування сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачеві ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, що позивачем у ході судового розгляду у справі не заперечувалося.

Позивач обєктивно знав про стан своїх майнових і немайнових прав, а факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, позивач не довів.

Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1994 році, так як позивач не довів у судовому порядку того, що не знав на момент розпаювання про наявність у нього права на земельну частку (пай) в КСП «Нива», визнавши в судовому засіданні факт звернення до суду з питання отримання права на земельну частку (пай) КСП «Нива» то відповідно трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, зокрема у 1997 році.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Враховуючи, що позивач з позовом до суду звернувся у жовтні 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, будь-яких належних доказів вчинення перешкод звернення з позовом до суду починаючи з 1994 року не надав і відповідно жодних доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин не навів, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності до предявлення позову.

Керуючись ст.ст. . 4, 10, 12, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Листопадівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний