АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Гончарук В.П.
№22-ц/796/7416/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року ухваленого у справі №755/32663/14-ц за позовом ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, донарахування та виплату вихідної допомоги та перерахунок розміру середньої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, донарахування та виплату вихідної допомоги та перерахунок розміру середньої заробітної плати.

Свої вимоги мотивував тим, що він працював у відповідача на посаді бухгалтера-ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту по 18.11.2014 року. Згідно з наказами відповідача від 12.11.2014 року №89/ок та від 18.11.2014 року №512 - його було звільнено з займаної посади 18.11.2014 року в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Він є членом первинної профспілкової організації КРРТ і відповідно до ст.43 КЗпП України міг бути звільнений лише за попередньою згодою профспілкового комітету, проте відповідно до листа ППО КРТ генеральному директору КРРТ від 11.11.2014 року №89, останнім було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з ним. Крім цього, відповідачем не виконано вимогу ст.49 КЗпП України. Аргументація відповідача щодо підстав необхідності скорочення працівників є невідповідною. Вказані обставини свідчать про те, що він був звільнений без законної підстави. Крім цього, безпідставно та незаконно була не нарахована та невиплачена одноразова премія з нагоди державного та професійного свята по одному посадовому окладу до Дня незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку. Підстав для позбавлення його премії не було. У вересні та жовтні 2014 року йому було зменшено розмір щомісячної премії із 100% до 50%, передбаченої п.5.12 Колективного договору, а за вересень та листопад 2014 року взагалі не нарахована та не виплачена. І на такі дії підстав також не було, і це є порушенням Колективного договору. Виплачена йому вихідна допомога при звільненні у розмірі 6 658,2 грн., є невідповідною, оскільки розрахунок робився без урахування визначеної Колективним договором суми премій, що потягло за собою і невірний розрахунок середньоденної заробітної плати.

Ураховуючи наведене просив суд визнати незаконними та скасувати накази про його звільнення; поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; визначити розмір середньоденної плати в сумі 475,04 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачені премії до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку по 3 881,00 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень-листопад 2014 року в сумі 8 238,31 грн.; зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 4 030,20 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 195-203,231-233 Том 2, а.с. 217-219, Том 3).

31.08.2015 року та 22.03.2017 року позивачем подано заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами, які обґрунтовував тим, що під час розгляду цивільної справи за його позовом, судами першої та апеляційної інстанції, в основу рішень було покладено наказ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення» на підставі якого було вже видано наказ про звільнення ОСОБА_3 № 89/ок від 12.11.2014 року та наказ № 512 від 18.11.2014 року.

У заяві від 31.08.2015 року посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2015 року, яке в подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2015 року та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» від 12.08.2014 №378.

У заяві від 22.03.2017 року посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 року, яке набрало законної сили 13.03.2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» від 12.08.2014 №378

Ураховуючи те, що підставою для його звільнення за наказами № 89/ок від 12.11.2014 року та № 512 від 18.11.2014 року, став саме скасований судом наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення №378 від 12.08.2014, всі видані в подальшому на його підставі накази повинні бути скасовані, в тому числі і про його звільнення.

З огляду на те, що заява від 31.08.2015 року не була розглянута, тому судом об'єднано розгляд заяв про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, подані позивачем 31.08.2015 року та 22.03.2017 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 рокузаяву ОСОБА_3про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26.06.2015 року скасовано за нововиявленими обставинами.

Позов ОСОБА_3 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.11.2014 р. № 89/ок та від 18.11.2014 р. №512 про звільнення ОСОБА_3 з посади бухгалтера ревізора 1 категорії відділу внітрішнього аудиту з 18 листопада 2014 р. за п.1 ст.40 КЗпП « в зв»язку зі скороченням чисельності та штату працівників».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді бухгалтера ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту з 18 листопада 2014 р.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18.11.2014 р. по 26.06.2018 р. в розмірі 219 тис. 506 грн. 21 коп.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь державного бюджету України 2 195 грн. 6 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про залишення заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами без задоволення.

Зазначає, що скасування наказу №378 від 12.08.2014 року не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки зазначена обставина не існувала на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року.

Також звертає увагу на те, що на момент прийняття рішення у даній справі взагалі не існувало тієї обставини, яку позивач та суд вважають нововиявленою, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 21.07.2008 року працював у Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, був прийнятий на посаду бухгалтера-ревізора 2 категорії, а з 01.12.2011 року - переведений на посаду бухгалтера-ревізора 1 категорії.

Згідно наказу Генерального директора Концерну РРТ Півнюка О.В. №89/ок від 12.11.2014 року позивача звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

Наказом №512 від 18.11.2014 року встановлено датузвільнення позивача18.11.2014 року.

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що він був звільнений без законної підстави.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 195-203, Том 2).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року залишено без змін (а.с. 231-233, Том 2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 75-77, Том 3).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року залишено без змін (а.с. 93-100, Том 3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року було залишено без змін (а.с. 217-219, Том 3).

31.08.2015 року та 22.03.2017 року позивачем подано заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами, які обґрунтовані тим, що під час розгляду цивільної справи за його позовом, судами першої та апеляційної інстанції, в основу рішень було покладено наказ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення» на підставі якого видано наказ про звільнення ОСОБА_3 № 89/ок від 12.11.2014 року та наказ № 512 від 18.11.2014 року.

Разом з тим, наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення №378 від 12.08.2014 року був скасований судовим рішенням, яке набрало законної сили 13.03.2017 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 рокузаяву ОСОБА_3про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26.06.2015 року скасовано за нововиявленими обставинами.Позов ОСОБА_3до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задоволено частково.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена заявником обставина є нововиявленою та є підставою для скасування рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26.06.2015 року.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно статті 361 ЦПК України, в редакції закону, що діяла на час подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 21) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону України, іншого акта (їх окремих положень) або надане Конституційним Судом України офіційне тлумачення положень Конституції України, що є відмінним від того, як їх застосував суд при вирішенні справи.

Статтею 423 ЦПК України, в редакції закону, яка діяла на час ухвалення рішення про перегляд за нововиявленими обставинами, визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Підставою для звернення ОСОБА_3 з заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2015 року за нововиявленими обставинами на думку позивача є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу №378 від 12 серпня 2014 року відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2015 року скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.08.2014 №378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року, касаційну скаргу Концерну задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 15.07.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.08.2014 №378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15.03.2016 року залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року, касаційну скаргу Концерну задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.03.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2017 року залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року.

Таким чином, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.08.2014 №378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» набрало законної сили 13.03.2017 року.

Колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що скасування наказу №378 від 12.08.2014 року не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки зазначена обставина не існувала на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року з огляду на таке.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі, вони спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Встановлено, що 18.11.2014 року позивач звільнений з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України, згідно до наказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 року.

Оспорювані накази про звільнення позивача, а саме накази № 89/ок від 12.11.2014 року та № 512 від 18.11.2014 року були видані на підставі наказу №378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення», отже за своєю суттю вони є підґрунтям для подальших дій спрямованих на вивільнення працівників Концерну.

Під час ухвалення Дніпровським районним судом міста Києва рішення від 26.06.2015 року, яке позивач просив переглянути за нововиявленими обставинами, судом не досліджувалося питання щодо доцільності скорочення чисельності та штату працівників, оскільки таких вимог позивачем заявлено не було.

У свою чергу, як вірно зауважено судом першої інстанції, дотримання відповідачем вимог закону під час винесення наказу №378 від 12.08.2014 року була перевірена судом в ході розгляду справи за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу генерального директора про скорочення штату та чисельності.

На час розгляду заяв про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами, та апеляційного розгляду за скаргою відповідача на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, в силі є рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.08.2014 №378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» та яке набрало законної сили 13.03.2017 року.

Судом вірно зауважено, що обставина щодо порушення відповідачем вимог закону під час винесення наказу №378 від 12.08.2014, фактично існувала на момент розгляду справи та винесення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 26 червня 2015 року.

Враховуючи те, що процедура скорочення чисельності та штату працівників, оформлена у вигляді наказу №378 від 12.08.2014 визнана протиправною та відповідний наказ скасовано, й зазначена істотна обставина не була відома позивачу на час ухвалення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 26.06.2015 року, проте визнання незаконним наказу скасовує його чинність з моменту його видачі, а тому обставина у вигляді визнання протиправним та скасування наказу генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.08.2014 №378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» вірно визнана судом нововиявленою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з частковим задоволенням заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами щодо вимог про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення № 89/ок від 12.11.2014 року та № 512 від 18.11.2014 року, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також суд дійшов висновку, що в іншій частині заявлені позовні вимоги не можуть бути переглянуті виходячи з суті нововиявлених обставин, оскільки той факт, що наказ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення» визнано протиправним та скасовано жодним чином не впливає на їх вирішення, з можливим подальшим прийняттям іншого за змістом рішення.

Рішення суду в цій частині не оскаржується на набрало законної сили.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 21.07.2008 року працював у Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, був прийнятий на посаду бухгалтера-ревізора 2 категорії, а з 01.12.2011 року - переведений на посаду бухгалтера-ревізора 1 категорії. Згідно наказу Генерального директора Концерну РРТ Півнюка О.В. №89/ок від 12.11.2014 року ОСОБА_3 - бухгалтер-ревізор 1 категорії відділу внутрішнього аудиту, звільнений з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України, згідно до наказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 року. Наказом №512 від 18.11.2014 року встановлено датою звільнення - 18.11.2014 року.

Встановлено, що спірні накази були видані на підставі наказу №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення», яким було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну в зв'язку зі збільшенням у 2013 році кількості штатних одиниць дирекції на 30%, а за три роки майже в 2 рази та зменшення при цьому штатної чисельності працівників філій.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13.03.2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.08.2014 №378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

Оскільки наказ про скорочення штату та чисельності працівників Концерну визнано незаконним, тому підстави для звільнення позивача на підставі положень п.1 ст.40 КЗпП України відсутні, відповідно суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з займаної посади є незаконним та відповідно до висновку про визнання незаконними та скасування наказів № 89/ок від 12.11.2014 року та № 512 від 18.11.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України та про поновлення позивача на посаді бухгалтера ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту з 18 листопада 2014 року.

Також на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України судом прийнято рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який обраховано з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Встановивши, що середня заробітна плата позивача за останні два місяці становить 5 067,30 грн., тому за період з 18.11.2014 року по 18.06.2018 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 219 506, 21 грн.

З огляду на те, що судом стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2014 року по 18.06.2018 року, тому ним зауважено, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Позивачем апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року подано не було.

Апеляційна скарга Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення містить доводи лише щодо необґрунтованого визнання судом нововиявленою обставиною скасуваннянаказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 року.

Апеляційна скарга Концерну РРТ не містить будь-яких інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення в частині, зокрема, визнання судом незаконними та скасування наказів Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12.11.2014 р. № 89/ок та від 18.11.2014 р. №512 про звільнення ОСОБА_3 з 18 листопада 2014 р. за п.1 ст.40 КЗпП «в зв»язку зі скороченням чисельності та штату працівників», поновлення ОСОБА_3 на посаді бухгалтера ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту з 18 листопада 2014 р. та стягнення з Концерну РРТ на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.11.2014 р. по 26.06.2018 р. в розмірі 219 тис. 506 грн. 21 коп.

У свою чергу, ч.1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про визнання обставини, наведеної в заявах, нововиявленою та задоволення заяви ОСОБА_16 й скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року за нововиявленими обставинами, та відповідно відхилено доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині.

Інших доводів на скасування оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить, тому рішення суду щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не переглядається.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381-384,423 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук