Справа № 368/783/18
Провадження № 2/368/400/18
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"11" жовтня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Салій Я.С.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2018 року на адресу Оболонського районного судуд м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2, зареєстрований Московським відділом РАЦС міста Києва 20 листопада 1986 року (актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 1934 від 20 листопада 1986 року);

- понесені нею судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

20 листопада 1986 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Московського відділу РАЦС м. Києва зроблено запис №1934 (копія свідоцтва про укладення шлюбу додана до матеріалів справи).

Останніми роками відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує безпідставні скандали, якими систематично і цілеспрямовано травмує мою нервову систему.

Ще однією причиною розірвання шлюбу є подружня зрада: у лютому 2018 року відповідач повідомив її, що в його житті з'явилася інша жінка і він бачить своє майбутнє лише разом з нею.

Така його поведінка завдає мені моральних страждань та спричиняє постійне відчуття приреченості, депресії і безвиході, призводить до погіршення мого стану здоров'я.

Взаємоповага і взаєморозуміння між нами давно втрачені, відповідач ніколи не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї та завжди мав свій окремий бюджет.

Шлюбні відносини між ними припинилися декілька років тому. Наразі відповідач не проживає у АДРЕСА_1 а оселився із коханкою у м. Кагарлик за невідомою їй адресою.

Кожний з них вже живе самостійним життям та не турбується про іншого, шлюб існує формально.

Впевнена, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а будь-які заходи примирення виявляться безрезультатними.

Від шлюбу мають дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на даний час є повнолітньою та проживає окремо (копія свідоцтва про народження додана до позовної заяви).

Стаття 113 СК вказує на те, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу бажає і надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Припинення шлюбу внаслідок його розірвання відбувається на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК). Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя визначені ст.112 СК. Зокрема, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - не вживалися, законом не визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання цього спору.

Відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви - вказані заходи не здійснювалися.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи: судовий збір 704,80 грн.

Позивач тут підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

06.06.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

11.06.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 27.06.2018 року.

27.06.2018 року підготовче судове засідання відкладено на 30.07.2018 року в зв»язку з неявкою сторін по справі.

30.07.2018 року підготовче судове засідання відкладено на 14 год. 00 хв. 11.10.2018 року в зв»язку з неявкою сторін по справі.

11.10.2018 року в підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_4 не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

11.10.2018 року в підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов визнає, процесуальні наслідки визнання позову йому зрозумілі, категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Відповідно, з огляду на письмову заяву відповідача ОСОБА_2 вбачається, що відповідач позов визнає, просить суд слухати справу без його участі, просить не надавати термін на примирення, що дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМСЧ УДМС України в Київській області, відповідач по справі, - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно, враховуючи місце реєстрації відповідач ОСОБА_5 дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачкою по справі є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Бурти Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 5 липня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідачем по даній справі є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець місто Біла Церква Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 24 травня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

20 листопада 1986 року позивачка ОСОБА_6 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5, яке видане Московським відділом ДРАЦСу м. Києва, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець м. Біла Церква Київської області, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Бурти Кагарлицького району Київської області, уклали шлюб 20 листопада 1986 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20 листопада 1986 року зроблено запис за № 1934.

Прізвища після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_6.

Дружини - ОСОБА_6.

Від спільного шлюбу сторони мають одну дитину, - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте, станом на даний час вона є вже повнолітня, а тому її інтереси при вирішення питання про розірвання шлюбу між сторонами, судом не враховуються.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 не проживають як одна сім»я понад 2 роки.

Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні з письмових доказів, позивачка ОСОБА_4 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає отримувати термін на примирення, відповідно, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, в зв»язку з тим, що позивачка категорично заперечує проти надання терміну на примирення.

Що стосується відповідача ОСОБА_9, то він повідомлявся судом неодноразово про день, час та місце слухання справи, проте, не прибув в судове засідання, не надіслав відзив, надіслав на адресу суду лише письмову заяву, в якій позов визнав, просив суд слухати справу без його участі, заперечував проти надання терміну на примирення.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують усталені неприязні відносини, які з часом лише посилюються в силу небажання обох сторін продовжувати шлюбно - сімейні відносини.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад 2 роки не проживають як чоловік та жінка, у сторін відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини один з одним.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивачки, яка має вираз у позовній заяві, та заяві, яка надійшла на адресу суду під час слухання справи, так і пряма воля відповідача на розірвання шлюбу, яка має вираз у поданні письмової заяви про визнання позову, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

В даному випадку суд вважає, що відповідач просто ухиляється від участі в судовому засіданні з якихось суб»єктивних, які не залежать від волі суду, причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше двох років, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги позивачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1 з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - ОСОБА_4, причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_2 при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачки;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 1 від 04 червня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою ОСОБА_4 при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору, відповідно, враховуючи вищевикладені норми процесуального права, судові витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_1.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20 листопада 1986 року Московським відділом ДРАЦС м. Києва між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем місто Біла Церква Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 24 травня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою с. Бурти Кагарлицького району Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 5 липня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_5, яке видане 20 листопада 1986 року Московським відділом ДРАЦСу м. Києва, актовий запис за № 1934, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці с. Бурти Кагарлицького району Київської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 5 липня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, залишити прізвище, - ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця місто Біла Церква Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 24 травня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки с. Бурти Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 виданий 5 липня 2016 року Кагарлицьким РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, кошти в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплачених позивачкою судових витрат при подачі позовної заяви.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.

С