Справа № 628/3308/18
Провадження № 2/628/1630/18
17 грудня 2018 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря Шевченко О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Курилівська сільська громада в особі виконавчого комітету Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Ухвалою судді від 02.11.2018 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив не надійшов.
Від третьої особи до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, не заперечують проти задоволення позову.
Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 16 жовтня 2011 року, виданого виконавчим комітетом Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 18 вересня 2011 року № 143, жилий будинок, який розташований за адресою: с. Новоосинове, по вулиці Миру, за № 34, дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, зареєстрований Купянським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ним, записаний у реєстрову книгу № 62 за реєстровим № 8842 16 жовтня 2001 року (а.с.9). Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1996 року, який був розірваний по рішенню Купянського міськрайонного суду Харківської області суду від 26 квітня 2018 року (а.с.10,11-12). За адресою: с. Новоосинове, вул. Миру, 34, значаться зареєстрованими: ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24.10.2001 року; дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 24.10.2001 року; син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.03.2018 року (а.с.13. 17).
Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації підтверджується Актом від 12.10.2018 р. про її не проживання за місцем реєстрації з жовтня 2014 року (а.с.14) та показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, допитаними у судовому засіданні, які є сусідами сторін по справі, підписували вищезазначений Акт, підтримали викладені в ньому обставини, та пояснили суду, що відповідач ОСОБА_2 дійсно не проживає у житловому будинку за адресою: с. Новоосинове, вул. Миру, 34, понад один рік без поважних причин, самостійно виїхала з цього житлового будинку у жовтні 2014 року з речами, при цьому перешкод у користуванні житлом ніхто їй не чинив та не чинить, а сумісний син сторін по справі проживає разом з батьком ОСОБА_1 Місце проживання ОСОБА_2 свідкам невідоме.
Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.
Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено між власником житла або законом. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (розділ «усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)»).
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у жилому будинку за адресою: с. Новоосинове, вул. Миру, 34, не проживає понад один рік без поважних причин, при цьому відомостей щодо перешкод в користуванні цим житлом відповідачу немає, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування спірним житлом, позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням здійснюється зняття з реєстрації місця проживання.
Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 264, 265, 280-284, 352,354 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Курилівська сільська громада в особі виконавчого комітету Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Харківська область, Купянський р-н, с. Новоосинове, вул. Миру, 34, знявши її з реєстрації за цією адресою.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Купянський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2018 року.
Суддя: А.О.Шиховцова