Справа № 204/1254/18
Провадження № 2/204/800/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог зазначає, що після смерті батьків власниками квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом стали два брати ОСОБА_2 8/9 часток та ОСОБА_3 1/9 частка. ОСОБА_3 по договору дарування передав йому ОСОБА_1 право власності на 1/9 частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Дана квартира складається з трьох житлових кімнат. Він не мав змоги самостійно обирати час та день свого приїзду у згадану вище квартиру, оскільки ключі є тільки у відповідача або його представника за дорученням. Надати йому їх дублікат відповідач та його представник відмовляються. При їхній зустрічі з представником відповідача йому пояснили. Що дана квартира здається невідомим особам за відповідну плату, тому йому відмовили в користуванні його часткою в квартирі. У нього велика родина: двоє синів з дружинами та дітьми мешкають разом з ним у будинку в якому не багато місця, тому йому там проживати не зручно і він хоче переїхати в друге приміщення, що належить йому на законних підставах. На його звернення до Чечелівського ВП йому дали відповідь, що це питання може вирішити тільки суд. У квартирі є відокремлена кімната меншої площі ніж дві інші, яка може бути виділена у користування йому. Вважає, що суд повинен захистити його право на користування квартирою шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_3. Він та відповідач по справі мають рівні права у проживання та користуванні спільним майном. У звязку з чим, він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

07 червня 2018 року від ОСОБА_4 до суду надійшла заява про вступ до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування заяви зазначила, що вона 01.11.2017 року з ОСОБА_5 уклала договір оренди квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, буд. 5 на строк з 01.11.2017 року по 01.11.2019 року. У вказаній квартирі вона проживає разом зі своєю сімєю, сплачує щомісячну оренду у строки та на умовах, передбачених договором оренди. Крім того, перед вселенням у квартиру нею за особисті кошти був здійснений ремонт у квартирі. За договором оренди вказана квартира була надана в користування в цілому. Отже, вселення сторонньої особи в квартиру вплине на її права. Оскільки проживати в квартирі разом із сторонньою їй людиною вона не бажає, враховуючи, що договір оренди було укладено на два роки. Враховуючи вищевикладене, вважає за необхідне вступити в справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Однак, суд не може прийняти до уваги як належний та допустимий доказ порушення прав ОСОБА_4 договір оренди житла, так як на момент укладення даного договору, а саме: 1 листопада 2017 року власником 1/9 частки даної квартири, згідно з Витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 12 квітня 2017 року вже був ОСОБА_1. Крім того, договір оренди був укладений ОСОБА_4 з ОСОБА_5, яка взагалі не має жодного відношення до спірної квартири. У звязку з чим, в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заяви про вступ до участі у справі у якості третьої особи судом було відмовлено, оскільки рішення по справі не може впливати на права та обовязки ОСОБА_4 щодо однієї із сторін.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з договором дарування від 12 квітня 2017 року, ОСОБА_1 належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_4.

Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інші 1/9 частки квартири АДРЕСА_4, належать ОСОБА_2.

Відповідач чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_1 1/9 часткою квартири АДРЕСА_4, передати дублікат ключів від квартири відмовляється, до квартири позивач потрапити не може.

Згідно висновку про результати перевірки інформації Начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП ва Дніпропетровській області, 25.04.2017 року чергової частини надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що громадянка ОСОБА_5 перешкоджає йому потрапити до частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, яка належить йому на підставі договору дарування № 1-249 від 12.04.2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не дає у повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном, чим порушує його законні права.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_6.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська