Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1792/18
Провадження № 2/553/1065/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.12.2018м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Новака Ю.Д.,
при секретарі Козицькому Т.Л. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №174 по вул. Головка, 4, у м. Полтаві, Полтавської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири №174, що знаходиться за адресою: вул. Головка, 4, у м. Полтаві. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєструвалися квартирі на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15.10.2015 у справі №553/2571/15-ц. Однак, у подальшому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2016 у справі №553/2571/15-ц рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15.10.2015 було скасовано в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування. Однак, відповідачі добровільно знятися з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 відмовляються. З огляду на викладене, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №174, що знаходиться за адресою: вул. Головка, 4, у м. Полтаві, Полтавської області.
Представник позивача у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, а слухання справи проводити без його участі.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними поштових повідомлень та оголошеннями на сайті суду, про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачами до суду не подано.
Треті особи до суду не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
13.12.2018 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Разом з тим у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15.10.2015 р. у справі №553/2571/15-ц. Однак, у подальшому, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2016 р. у справі №553/2571/15-ц рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15.10.2015 р. було скасовано в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування. 23.10.2017 р. державним реєстратором внесено запис про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2016 у справі №553/2571/15-ц.
Позивач ОСОБА_1 бажає проживати з сімєю у даній квартирі, оформити житлову субсидію на утримання та оплату комунальних послуг.
Зазначені вище обставини позбавляють ОСОБА_1 його законного права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Більш того, на ОСОБА_1 як власника квартири, покладено тягар сплати комунальних послуг за двох зареєстрованих осіб.
Крім того, Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою КМУ від 21 жовтня 1995 року №848 /в редакції постанови КМУ від 27 квітня 2018 року №329/ передбачено, що субсидії призначаються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) та розміру їх доходів.
Відповідно до положень статті 150 Житлового кодексу України, які узгоджуються зі змістом статті 383 Цивільного кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Реєстрація відповідачів у квартирі позивача порушує його права як власника житла на вільне користування своєю приватною власністю.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.
Виходячи зі змісту статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, за цією адресою не проживають, що створює перешкоди в користуванні квартирою його власнику ОСОБА_1, та обмежує його у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 76-83, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, рнокпп НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №174 по вул. Головка, 4, у м. Полтаві, Полтавської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_5