Єдиний унікальний номер: 378/343/17
Провадження № 2/378/2/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Карабань З. І.,

розглянувши у відкритому судовому заіданні в залі суду смт. Ставище Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство Страхова компанія "СКАЙД", Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 4 липня 2016 року, близько 8 години 10 хвилин, на 165 км+400 м автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи автомобілем МАN TGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить йому на праві власності, перед розворотом ліворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем LDV 400 CONVY, державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до висновку № 14/07-16 автотоварознавчого дослідження автомобіля від 18 липня 2016 року сума матеріального збитку, нанесеного в результаті зіткнення складає 64911, 35 грн..

Крім того, неправомірними діями відповідача йому (позивачу) спричинена моральна шкода, що виразилась в тому, що в нього погіршився стан здоров'я, порушено звичні умови життя, оскільки автомобіль, що був знешкоджений, був єдиним джерелом його сімейного заробітку.

Позивач просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь спричинену йому внаслідок пошкодження автомобіля LDV 400 CONVY, державний номерний знак НОМЕР_2, матеріальну шкоду в сумі 67 911, 35 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

За заявою представника відповідача ОСОБА_3 до участі у справі ухвалою суду від 03.05.2017 було залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторно (транспортне) страхове бюро України (а.с. 54).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 2 а. с. 9), до суду подав заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у його відсутність (т. 1 а.с. 103), а також повідомив, що він отримав від третьої особи МТСБУ 14 000 грн. компенсації вартості ремонту автомобіля (т. 1 а.с. 179).

Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, до суду представник відповідача ОСОБА_3 подала заяву(т. 2 а.с. 21) з проханням розглядати справу у їх з позивачем відсутність, та подала пояснення (т. 2 а.с. 12-15), зазначивши, що відповідно до висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Під час процедури реалізації потерпілим свого «абсолютного права» - права на звернення до винуватця ДТП, при наявності у останнього Договору страхування, необхідною умовою є відмова потерпілого від своїх прав (ч.4 ст.636 ЦК України) - звернення до страхової, згідно Договору страхування. Потерпілий (позивач) від своїх прав на отримання відшкодування від страховика не відмовлявся, а навпаки - намагався їх реалізувати. Після ДТП позивач звертався із заявою про страховий випадок та в подальшому із заявою про виплату до страховика ПАТ СК «Скайд», а згодом і до Моторного (страхового) бюро. Отримання позивачем відшкодування від Моторного (страхового) бюро свідчить, що подія, в результаті якої завдана шкода, кваліфікована як страховий випадок. Проте отримана сума страхового відшкодування на сьогоднішній день є достеменно невідомою (зі слів позивача -станом на 22.09.2017 року 14000 гривень), що унеможливлює встановлення обставини, чи перевищує вона страхову суму в 150000 гривень, передбачену договорами страхування. Велика Палата Верховного Суду України в постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла висновку, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Шкода при ДТП була заподіяна сідловим тягачем MAN TGA 18430 державний номерний знак НОМЕР_3 із напівпричепом державний номерний знак НОМЕР_4, які були забезпечені договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісами АЕ №9044417 та АЕ №7004293. Розмір моральної шкоди жодними доказами не підтверджується, разом з тим автомобіль, залишкова вартість якого згідно висновку експерта від 05.07.2018 року №12-2/269 (а.с.234) становить 22858,56 гривень був позивачем проданий, що має враховуватися при визначенні розміру відшкодування збитків. Водночас, на відповідача у відповідності до вказаних договорів має бути покладений обов'язок сплати франшизи в розмірі 510 гривень.

Представник третьої особи Моторно (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи бюро повідомлене належним чином (т. 2 а. с. 5), до суду МТСБУ подало пояснення, відповідно до яких бюро просить розглядати справу у відсутність його представника, та із зазначенням, що відповідно до чинного законодавства відшкодування шкоди позивачу має бути здійснено шляхом виплати страхового відшкодування ПАТ СК «СКАЙД», в якому на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, оскільки відсутні докази, того, що ПАТ СК «СКАЙД» визнана банкрутом чи ліквідована. Разом з тим МТСБУ, користуючись своїм правом, прийняло рішення про прийом документів потерпілих у ДТП за зобов'язаннями ПАТ СК «СКАЙД» (т. 1 а.с. 96-100).

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства Страхова компанія "СКАЙД" в судове засідання не прибув, про розгляд справи товариство повідомлене належним чином за зареєстрованою адресою (т. 1 а.с. 99) та за адресою, вказаною в позові та в страхових полісах (т. 2 а.с. 1, 2, 16-19), пояснень до суду від вказаної страхової компанії не надходило.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля LDV 400 CONVY, державний номерний знак НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до постанови Ставищенського районного суду Київської області від 11 січня 2017 року ОСОБА_2 4 липня 2016 року, близько 8 години 10 хвилин, на 165 км+400 м автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи автомобілем МАN TGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить йому на праві власності, перед розворотом ліворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем LDV 400 CONVY, державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку, в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження. Даною постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с. 121-122). Вказаною постановою встановлено, що пошкодження на автомобілі позивача утворились внаслідок контакту із лівою частиною сідлового тягача MAN TGA та передньою лівою частиною контейнера на напівпричепі даного автомобіля.

Позивач при обґрунтуванні вартості шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля посилається на звіт № 14/07-16 про оцінку вартості (розміру) збитків від 18 липня 2016 року, відповідно до якого розмір збитків, завданих його автомобілю LDV 400 CONVY, на час оцінки становить 67 911 грн. (при цьому вартість відновлювального ремонту згідно вказаного звіту 128832, 30 грн. перевищувала середню ринкову ціну автомобіля на час ДТП) (т. 1 а.с. 105-107).

Відповідно до вимог ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно роз'яснень даних у п. 15 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Суд не приймає в якості належного доказу вищевказаний звіт № 14/07-16 про оцінку вартості (розміру) збитків від 18 липня 2016 року (т. 1 а.с. 105-107), на який посилається позивач при обґрунтуванні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, оскільки відсутні докази про повідомлення відповідача про проведення такої оцінки, вказаним звітом не встановлено ринкову вартість даного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди та з огляду на наявність висновку експерта від 05.07.2018 року № 12-2/269 по авто-товарознавчій експертизі, проведеній за ухвалою Ставищенського районного суду від 21 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 158, т. 1 а.с. 226-234).

Відповідно до вищевказаного висновку експерта від 05.07.2018 року № 12-2/269 ринкова вартість транспортного засобу марки LDV 400 CONVY, державний номерний знак НОМЕР_2до дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 4 липня 2016 року, могла становити: 77562,50 грн.; ринкова вартість даного транспортного засобу з врахуванням його пошкоджень отриманих внаслідок ДТП може становити 22858,56 грн., матеріальний збиток завданий власникові даного транспортного засобу внаслідок його пошкодження міг становити 77562,50 грн. (т. 1 а.с. 226-234).

Вказана експертиза була проведена за наявними в матеріалах справи про адмінправопорушення ЄУН 378/818/16, фотокартками за ухвалою суду від 2 березня 2018 року (т. 1 а.с. 209), з урахуванням того, що ухвала суду про призначення такої експертизи від 21.08.2017 року не була виконана в зв'язку з невиконанням клопотання експерта про надання об'єкта експертизи позивачем.

Цивільно-правова відповідальність власника (водія) автомобіля МАN TGA 18.430, державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепа з державним номерним знаком СА 8979 ХХ, на момент ДТП була застрахована у ПАТ СК «СКАЙД» по договору від 19 грудня 2015 року (відповідальність власника автомобіля) та по договору від 28 квітня 2016 року (відповідальність власника напівпричепа) (т. 2 а.с. 16-17, 18-19).Згідно умов цих договорів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, спричинену майну, за договором цивільно-правої відповідальності власника автомобіля страхова становить 50000 грн., за договором цивільно-правої відповідальності власника напівпричепа - 100 000 грн., розмір франшизи по обох договорах 510 грн. становить.

Відповідно до письмових пояснень Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування шкоди позивачу має бути здійснено шляхом виплати страхового відшкодування ПАТ СК «СКАЙД», в якому на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, оскільки відсутні докази, того, що ПАТ СК «СКАЙД» визнана банкрутом чи ліквідована. Разом з тим МТСБУ, користуючись своїм правом, прийняло рішення про прийом документів потерпілих у ДТП за зобов'язаннями ПАТ СК «СКАЙД» (т. 1 а.с. 96-100).

З копії листа Моторного (транспортного) страхового бюро України за № 3.1-05 встановлено, що за результатами розгляду справи щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце 04/07/2016 08:10 за участю транспортного засобу (ТЗ) марки LDV 400 CONVY, державний номерний знак НОМЕР_2, та відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 15.06.2017 (протокол №402/2017), МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 14 000,00 гри. Доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПАТ "СК" "СКАЙД" буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика (т. 1 а. с. 180).

Відповідно до повідомлення позивача ОСОБА_1 від 02.11.2017 року останній отримав 22.09.2017 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти у розмірі 14 000 грн. (т. 1 а.с. 103, 179).

Вказане свідчить, що подія, в результаті якої завдана шкода позивачу, кваліфікована як страховий випадок.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Виходячи з наведеного, суд не може погодитися з вимогою позивача щодо покладення обов'язку з відшкодування шкоди на відповідача по справі, тому що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого страхування вказаний Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника-заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 22 даного Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виходячи з наведеного, суд роз'яснює позивачу його право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в межах суми страхового ліміту, до страховика, в якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність по вищевказаних договорах про цивільно-правову відповідальність.

Позивач своїм правом не скористався та не подав суду клопотання про залучення до участі у справі страхової компанії в якості співвідповідача, наполягав на тому, що майнову відповідальність за спричинену йому школу повинна нести саме особа, яка визнана винуватою у вчиненні ДТП. Всудові засідання не прибув жодного разу попри визнання судом його явки обов'язковою (т. 1 а. с. 65, 87), про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 2 а. с. 9), до суду подав заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у його відсутність (т. 1 а.с. 103).

З огляду на вказане суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування саме з нього страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

Такий висновок суду повністю узгоджується з вищевказаним висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки відліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи, що вищевказаними полісами №АЕ/9044417 та № АЕ/7004293 (т. 2 а.с. 16-17, 18-19), укладеним між ПАТ СК «Скайд» та ОСОБА_2 встановлена сума франшизи в розмірі 510 грн. за кожним полісом, - суд частково задовольняє вимоги позивача та стягує з відповідача на його користь в відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 1020 грн.

Оскільки чинним цивільним законодавством прямо передбачено особу, яка несе майнову відповідальність за шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою особою, яка уклала із страховиком договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, вказана особа не була притягнута до участі у справі у якості відповідача, не досліджувалися обставини можливості її відповідальності у даному випадку, суд вважає, що у позові до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, яка виходить за межі суми франшизи, слід відмовити.

При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі по 10000,00 грн. суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що дійсно позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, пережитих ним у зв'язку із самим фактом пошкодження належного йому транспортного засобу, оскільки, користування автомобілем за призначенням було неможливим через його значне його пошкодження, що порушило нормальні життєві зв'язки позивача. Оцінюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, встановлені судом обставини щодо пошкодження належного йому автомобіля та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає, що загальний розмір моральної шкоди спричиненої позивачу становить 3000 гривень та приходить до висновку, що сума спричиненої моральної шкоди, зазначена позивачем в сумі 10000 грн., з урахуванням обставин справи та зібраних по ній доказів у їх сукупності, є завищеною.

Вказана моральна шкода підлягає стягненню з відповідача, оскільки, згідно ст. 26-1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати лише за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Позивач, обґрунтовуючи розмір спричиненої йому моральної шкоди внаслідок пошкодження належного йому автомобіля серед іншого посилається також на погіршення стану свого здоров'я. Проте, позивачем не надано суду належних доказів про погіршення його здоров'я та про наявність причинного зв'язку між таким погіршенням та пошкодженням належного йому вищевказаного майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в умі 202 гривні 19 копійок пропорційно до суми задоволених позовних вимог (по вимозі майнового характеру 10 грн. 19 коп. (1,5 % від суми вимоги), по вимозі про стягнення моральної шкоди 192 грн. (30 % від суми вимоги).

Керуючись ст. ст. 23, 989, 991, 1167, 1194 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про страхування» ст. ст. 3, 9, 22-24, 25, 26-1, 35, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, п. 15.5 Розділу ХІІІ „Перехідні положення" ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, що була спричинена дорожньо-транспортною пригодою, в межах розміру франшизи в сумі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 202 (двісті дві) гривні 19 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення в повному обсязі.Повне рішення виготовлено 3 вересня 2018 року.

Суддя Н. М. Марущак