У Х В А Л А

21 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 578/168/16-ц

провадження № 61-46273 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна (квартири) спільним сумісним майном подружжя та його поділ,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що з 20 вересня 1997 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 У шлюбі сторони мають двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за відповідачем. 20 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 13 лютого 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Спільне проживання припинено у жовтні 2014 року, і саме з цього часу відповідач забороняє йому користуватися спільною квартирою.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, придбану за договором купівлі-продажу від 29 серпня 2001 року, спільним сумісним майном подружжя, провести поділ зазначеної квартири та визнати за ним право власності на ? її частини.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 6 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, придбану за договором купівлі-продажу від 29 серпня 2001 року, посвідченим державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1, спільним сумісним майном подружжя.

Проведено поділ спільного майна подружжя - трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини зазначеної квартири.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції та виключено з нього посилання про поділ спільного майна подружжя - трикімнатної квартири АДРЕСА_2. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині посилання на поділ спільного майна подружжя, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів можливості поділу спірної квартири, зокрема висновку судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із положень КпШС України, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, та визнав, що позивачем не пропущеного строк позовної давності звернення до суду із указаним позовом.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року касаційну скаргуОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2016 року скасовано, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 6 вересня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову без змін, апеляційний суд виходив з того, що спірна квартира була придбана сторонами у період в шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя. Після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, вказане майно належить сторонам у рівних частках, тобто по ? частці квартири кожному з співвласників.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд виходили з того, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не правильно установлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не встановлено, з якого часу позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.

Окрім того, заявник посилається на частину третю статті 389 ЦПУ України та зазначає, що справа не є малозначною, оскільки судом першої інстанції це питання не вирішувалося та на момент відкриття провадження у даній справі у 2016 році ціна позу 150 000 грн перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До касаційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що вказані скаржницею обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку підлягає задоволенню.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з правовідносин щодо поділу майна подружжя, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко