Справа 206/2262/18
Провадження 2/206/831/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

28 серпня 2018 рокув залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участі представника:

позивача ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2018 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 18 травня 2018 року, просять стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 446/95 від 30.10.2017 року в сумі 23 042,05грн., що складається з: строкова заборгованість за основною сумою боргу - 16 200,00грн., прострочена заборгованість за кредитом - 1 500,00 грн., нараховані, але не прострочені проценти за користування кредитом - 814,68 грн., прострочені нараховані проценти за користування кредитом - 4 113,02грн., пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (згідно з кредитним договором) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 345,70 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 8,35 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст.. 625 ЦК України) - 22,97 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу та сплати процентів (ст. 625 ЦК України) - 37,33 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00грн. (а.с.2, 45).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та фізичною особою ОСОБА_1 30.10.2017 року був укладений договір про споживчий кредит № 446/95 про надання останньому кредиту в сумі 18 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 56 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29.10.2022 року. Позичальник, в порушення вимог кредитного договору № 446/95 від 30.10.2017 року, свої зобов'язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобовязань за цим договором, не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом та відсотками. Станом на 04.05.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 23 042, 05грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав викладених у ньому, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Пояснила, що кредитний договір діє до 2022 року, але відповідач прострочив строки погашення кредиту, на звернення не реагує, на дзвінки не відповідає.

Відповідач не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверти які направлялися відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

03 травня 2018 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

18 травня 2018 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків.

18 травня 2018 року представник позивача надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

22 травня 2018 року у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, заслухано пояснення представника позивача.

28 серпня 2018 року у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі керуючого ТВБВ № 10003/0446 філії-Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 446/95 відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 29 жовтня 2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 56 (п'ятдесят шість) % річних (а.с.3-8).

Пунктом 3.9 цього договору передбачено дострокове повернення кредиту за ініціативою банку.

Так, згідно п. 3.9.1 договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та/або Поручителем взятих на себе обовязків та не дотримання умов, передбачених цим договором та/або договорами забезпечення (за наявності) та/або іншими договорами, укладеними Позичальником з Банком, вимагати повернення суми Кредиту та сплати всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим Договором), строк сплати яких ще не настав, в повному обсязі у тому числі, але не виключно, у разі якщо відбулася будь-яка із подій, зокрема п. 3.9.1.1. затримання сплати Основної суми боргу за Кредитом та /або процентів за користування Кредитом на один календарний місяць.

Відповідно до п. п. 4.2.1. 4.2.3 цього кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань за цим Договором. При виникненні простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів ті інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.

Пунктом 8 договору встановлена відповідальність сторін.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором про споживчий кредит № 446/95 від 30 жовтня 2017 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 04.05.20187 року складає 23042,05грн. та складається з: строкова заборгованість за основною сумою боргу 16200,00грн., прострочена заборгованість за кредитом 1500,00грн., нараховані, але не прострочені проценти за користування кредитом 814,68грн., прострочені нараховані проценти за користування кредитом 4113,02грн., пеня за порушення взятих на себе зобовязань 345,70грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) 8,35грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) 22,97грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу та сплати процентів (ст. 625 ЦК України) 37,33грн. (а.с.46-49).

01.02.2018р. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» направляв відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про наявність заборгованості по чергових платежах та проханням ліквідувати заборгованість (а.с.40).

22.03.2018 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів за кредитним договором № 446/95 від 30.10.2017 року (а.с.41).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

До кредитних правовідносин застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами першою і другою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобов'язання з кредитного договору передбачає єдиний обов'язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Судом встановлено, що зазначені грошові зобов'язання щодо сплати процентів та повернення тіла кредиту належним чином позичальник не виконував.

Разом з тим, частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитним договором встановлена відповідальність у разі прострочення боржником виконання грошового зобов'язання - у разі несвоєчасного повернення кредиту, проценти, які підлягають стягненню з відповідача, тому відсутні правові підстави для одночасного стягнення цих сум і 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, несвоєчасну сплату процентів і втрати від інфляції.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд погоджується з доводами позивача,що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2017 року, яка утворилася станом 04.05.2018 року в розмірі 22973 (двадцять дві тисячі девятсот сімдесят три) гривень 40 копійок, з яких 16200,00грн. строкова заборгованість за основною сумою кредиту, 1500,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 814,68грн. нараховані, але не прострочені проценти за користування кредитом, 4113,02грн. прострочені нараховані проценти за користування кредитом, 345,70грн. пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ПАТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» сплатив судовий збір у сумі 1 762,00 грн. (а.с.1), а тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог останнього та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00грн.

керуючись ст.ст. 3-13, 76-82, 89, 141, 227- 229, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (провулок Гороховський, буд. 1, м.Дніпро, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вулиця Госпітальна, буд. 12-г, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором від 30 жовтня 2017 року, яка утворилася станом 04.05.2018 року в розмірі 22973 (двадцять дві тисячі девятсот сімдесят три) гривень 40 копійок, з яких 16200,00грн. строкова заборгованість за основною сумою кредиту, 1500,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 814,68грн. нараховані, але не прострочені проценти за користування кредитом.

Стягнути з із ОСОБА_1 (провулок Гороховський, буд. 1, м.Дніпро, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вулиця Госпітальна, буд. 12-г, м. Київ, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних і втрати від інфляції відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков