Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 283/2596/16-ц

провадження № 61-29318св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2017 року у складі судді Тимошенка А. О. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила стягнути вартість частки трактора та витрати на поховання.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який був її батьком та чоловіком ОСОБА_5

Після його смерті залишилась спадщина у вигляді трактора, будинку та земельної ділянки. Сторони прийняли цю спадщину.

Зокрема, вона стала власником 3/8 частин трактора, а інша частина належить відповідачу.

Однак у 2015 році відповідач забрала вказаний трактор та розпорядилась ним на власний розсуд, місцерозташування якого на цей час не встановлено.

Вважає, що відповідач спричинила їй майнову шкоду в розмірі вартості 3/8 частин спірного трактора у сумі 18 603,75 грн, яку просила стягнути на свою користь.

Також зазначає, що вона понесла витрати на поховання батька у розмірі 11 946,28 грн, а тому вважає, що відповідач зобов'язана відшкодувати позивачу їх 1/2 частини, яка складає 5 973,14 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість 3/8 частин трактора ЮМЗ, 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 18 603,75 грн та 1/2 частин витрат на поховання ОСОБА_6 у розмірі 868, 75 грн. У решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 реалізувала спірний трактор без згоди ОСОБА_4, яка є власником 3/8 частин, тому зобов'язана відшкодувати майнову шкоду у розмірі 18 603,75 грн. Накладна від 24 вересня 2015 року про здачу відповідачем металобрухту (деталей с/х техніки) на суму 2 960 грн не є належним та допустимим доказом на підтвердження здачі в якості металобрухту саме трактора, який входить до складу спадщини.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення 1/2 частини витрат на поховання, суд виходив із того, що відповідач як спадкоємець першої черги майна спадкодавця ОСОБА_6, зобов'язана відшкодувати витрати, які були зроблені позивачем.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року рішення районного суду в частині вимог про стягнення витрат на поховання скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач отримала від Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області допомогу на поховання ОСОБА_6 в сумі 2 282,06 грн, а тому такі вимоги є безпідставними. Залишаючи без рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартість 3/8 частин спірного трактора, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач реалізувала його без годи іншого власника - позивача, а тому зобов'язана відшкодувати таку шкоду.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення в частині вирішення вимог про стягнення вартості 3/8 частин трактора та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки судові рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення витрат на поховання не оскаржуються, тому у касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно визначено ринкову вартість спірного трактора у розмірі 49 610 грн. Станом на квітень 2016 року його не існувало в натурі, металевий залишок як металобрухт продано за ціною 2 960 грн.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 23 травня 2018 року справа № 283/2596/16-ц передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який був батьком ОСОБА_4 та чоловіком ОСОБА_5

14 травня 2016 року приватний нотаріус Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н. С. видав на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частин трактора моделі ЮМЗ-6. Свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частину трактора та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 частину трактора не видані.

Вартість вказаного трактора за заповітом становила 49 610 грн.

Встановивши, що відповідач реалізувала спірний трактор без згоди ОСОБА_4, яка є співвласником трактора, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно зазначив, що на користь позивача слід стягнути вартість належної їй частки спірного майна, з урахуванням його вартості, зазначеної у свідоцтві про право на спадщину в розмірі 18 603,75 грн.

Оскільки ОСОБА_5 не надала доказів встановлення іншої його вартості, ніж тієї, що зазначена у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 14 травня 2016 року, тому правильним є висновок судів про задоволення позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення вартості 3/8 частин трактора - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення вартості 3/8 частин трактора залишити без змін.

Поновити виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат