Справа 206/3089/18
Провадження 2/206/1015/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 серпня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить будинок №1 по вулиці Прохорова у місті Дніпрі. 14 травня 2004 року за її згоди у вищезазначеному будинку був зареєстрований відповідач, який доводиться їй рідним сином. Проте з часу реєстрації за ОСОБА_2 місця проживання і по цей час він жодного дня не проживав за зазначеною адресою, особистих речей до будинку не перевозив та не вчиняв будь яких дій, які б свідчили про бажання користуватися цим житлом. Весь час відповідач проживає за колишнім місцем реєстрації, не допомагає позивачці утримувати зазначене майно, не приймає участі в оплаті комунальних послуг. Відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстраційного обліку, а тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком № 1 по вулиці Прохорова в м. Дніпрі.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наголошувала на тому, що відповідач з моменту реєстрації фактично не проживав в будинку, його особистих речей в будинку не має.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем фактичного проживання, відзив на позовну заяву не надав та про причини неявки суд не повідомив. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява про розгляд справ за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок №1 по вулиці Прохорова в місті Дніпрі, про що свідчать копії свідоцтва про право власності та витягу з реєстру речових прав на нерухому майно (а.с.13-14).

14 травня 2004 року в зазначеному житловому будинку за згодою позивача був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.6-9).

Зазначені правовідносини сторін регулюються Житловим кодексом України та Цивільним кодексом України.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів.

Так, в матеріалах справи міститься акт квартального комітету № 19 від 10 травня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з моменту реєстрації 14 травня 2004 року в домоволодінні за адресою м. Дніпро, вул. Прохорова, буд. 1, не мешкав та на теперішній час не проживає (а.с.5).

За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Дніпро, вул. Прохорова, буд.1.

Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) таким, що втратив право користування домоволодінням №1 по вул. Прохорова у м. Дніпро, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук