Провадження 2/127/3483/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Слізяк М.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою.

Разом із позовом ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 12/23, оскільки відповідачі мають намір продати свої частки у даній квартирі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить встановити порядок користування квартирою за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 12/23 між трьома співвласниками даної квартири. Право власності відповідачів на дану квартиру позивачем не оспорюється.

У заяві про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 12/23, оскільки відповідачі мають намір продати свої частки у даній квартирі.

Розгляд даної заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову суд ухвалив провести з викликом позивача для надання додаткових пояснень та доказів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 суду пояснив, що між сторонами по справі більше десяти років склався певний порядок користування трикімнатною квартирою за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 12/23 відповідно до якого позивач користується двома кімнатами, відповідачі однією кімнатою, а кухня, коридор, ванна з туалетом знаходяться у спільному користуванні сторін. Хоча відповідачі не проживають фактично у своїй кімнаті, але відповідач ОСОБА_3 періодично відвідує квартиру, сплачує комунальні послуги. Оскільки позивачка отримала заяву від ОСОБА_3 про те, що він має намір продати належних йому 2/5 частки в квартирі за 290 000,00 грн. і враховуючи переважне право позивача на купівлю належної відповідачу частки, запропонував їй купити в нього 2/5 частки квартири. Проте позивач не має таких коштів щоб купити у відповідача його частку в квартирі, але вважає, що перш ніж продавати свою частку іншій особі, слід спочатку закріпити порядок користування даною квартирою з ОСОБА_3, оскільки з новим співвласником може виникнути гостра конфліктна ситуація з приводу порядку користування даною квартирою.

Також представник позивача пояснив, що йому невідоме фактичне місце проживання відповідачів, номер їх телефону, тощо. Крім того, станом на день розгляду даної заяви у сторони позивача відсутні докази, що співвласниками (співвласником) квартири за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 12/23 в даний час є саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши надані докази, суд прийшов до висновку, що оскільки право власності відповідачів на квартиру, що по вул. Замостянська, 12/23 в м. Вінниці не оспорюється, підстав для арешту квартири, що належить позивачу і відповідачам на праві власності, не вбачається, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, слід відмовити.

При цьому суд також вважає, що в даному випадку має місце невідповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, котра звернулася з заявою про накладення арешту на нерухоме майно, позовним вимогам про встановлення порядку користування квартирою.

Позивач не довела суду, і не надала переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про встановлення порядку користування квартирою.

Крім того, позивач не надала суду доказів в підтвердження наявного спору між сторонами щодо порядку користування квартирою.

При вирішенні даної заяви суд враховує, що відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні ЄСПЛ по справі « Федоренко проти України » від 01.06.2006 ЄСПЛ визначив основні критерії, згідно яких необхідно оцінювати дотримання вимог Статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, зазначене в заяві про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 153 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 30.08.2018 року.

Суддя: