ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року

місто Харків.

Справа № 629/2601/18

Провадження № 22-ц/818/729/18

Категорія: спадкові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м .Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 липня 2018 року у складі судді Харабадзе К.Ш.

у цивільній справі (629/2601/18) за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської сільської ради Лозівського району Харківської області

про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

21.05.2018 року ОСОБА_2звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) площею 6,2542 га, яка розташована на території Чернігівської сільської ради Лозівського району Харківської області, що належала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Лозівської районної державної адміністрації за № 86 від 01 квітня 2003 року в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3, яка на день смерті була зареєстрована та постійно мешкала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) площею 6,2542 га, яка розташована на території Чернігівської сільської ради Лозівського району Харківської області, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 виданого на підставі розпорядження Лозівської районної державної адміністрації за № 86 від 01 квітня 2003 року. Спадкоємцем майна померлої за заповітом є вона. Посилаючись на те, що вона постійно поживала разом з спадкодавцем. Позивач стверджувала, що вважаючи себе такою, що прийняла спадщину. Вказує, що для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до приватного нотаріуса Лозівського району Даниленко Н.В. з заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса у видачі свідоцтва їй було відмовлено, що на її думку є незначним.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 липня 2018 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду від 16.07.2018 року скасувати і задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2вказує, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 Вона доглядала за ОСОБА_3 та на момент смерті проживала разом з нею, на момент смерті спадкодавець проживала разом з нею і, на думку скаржника, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців по даній справі не має.

На даний час, як зазначає ОСОБА_2, вона не може реалізувати свої спадкові права повною мірою та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітам на зазначену земельну ділянку (пай), в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Державний акт на право приватної власності на землю був втрачений спадкодавицею при невідомих їй обставинах.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи в частині вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вимоги про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за заповітом з підстав відсутності та втрати правовстановлюючих документів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 20.02.2018 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4,

Позивачем надана суду не посвідчена ксерокопія заповіту, з якої вбачається, що 27 липня 2011 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_2.

В наданій суду такій же ксерокопії довідки сільського голови Чернігівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 125 від 01.03.2018 року міститься інформація, що ОСОБА_2, начебто, проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 та доглядала за нею.

Ні дані про період такого проживання, ні про підстави, а ні про джерело отримання цієї інформації в довідці не зазначено. (а.с.8).

Постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. від 28.02.2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.32.)

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2, яка, як вбачається з її ж позовної заяви, з даних паспорту і чого не заперечує сама позивач, постійно зареєстрована і проживає АДРЕСА_3 у встановленому законом порядку (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України) в шестимісячний строк з ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто з часу відкриття спадщини, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка була зареєстрована і постійно проживала в АДРЕСА_2 в цьому ж селі.

Не надано ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_5 належних та допустимих доказів прийняття спадщини позивачем і в порядку, передбаченому частиною 3 статті 1268 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 не ставиться питання про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини та не надано належних та допустимих доказів того, що не звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було пов'язано з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначала, що вона не знала про складений заповіт, а тому не зверталась з заявою про прийняття спадщини, однак необізнаність позивача про заповіт не може вважатися поважною причиною пропуску строку встановленого для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність пропуску зазначеного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, ст. 371, ст. 372, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина