ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/772/18
Провадження № 22-ц/4820/482/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_4 зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2010 року та до повноліття дитини. З часу ухвалення судом указаного рішення ОСОБА_5 не сплачує позивачеві аліменти, внаслідок чого станом на 31 серпня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 55 600 грн. Відповідно до ст. 196 СК України вона має право на стягнення з ОСОБА_5 неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь неустойку (пеню) за період з 18 серпня 2010 року до 31 серпня 2018 року в сумі 700 315 грн 15 коп.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 55 600 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 704 грн 80 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 228 грн 39 коп. судових витрат.

Суд виходив з того, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, тому ОСОБА_4 має право на стягнення неустойки, розмір якої не може бути більшим 100 відсотків заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відповідно до вимог ст. 196 СК України посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права.

ОСОБА_5 не погодився з визначеним судом розміром неустойки, вказавши в апеляційній скарзі, що через заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, державний виконавець наклав на нього штраф у розмірі 27 800 грн, а тому максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення в частині розміру неустойки (пені) підлягає зміні.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл присудженого з ОСОБА_5 судового збору.

Встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2010 року та до повноліття дитини.

Виконавчий лист від 28 вересня 2010 року №2-1086/2010 щодо стягнення з ОСОБА_5 аліментів на дитину знаходиться на примусовому виконанні в Острозькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Протягом 2010-2018 років ОСОБА_5 не виконував указаного судового рішення, тому державним виконавцем нараховано заборгованість за аліментами за період з 18 серпня 2010 року до 31 серпня 2018 року у розмірі 55 600 грн.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 71 Закону №1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VІІІ за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Як передбачено ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абз. 1).

У разі застосування до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (абз. 2).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 допустив заборгованість за аліментами в сумі 55 600 грн. Розмір цієї заборгованості сторонами не оспорюється.

Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що заборгованість за аліментами виникла з вини ОСОБА_5, тому позивач має право на стягнення з останнього неустойки.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VІІІ державний виконавець постановою від 12 вересня 2018 року (а.с. 119) наклав на ОСОБА_5 штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 27 800 грн, оскільки сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за 3 роки.

Неврахувавши вказаної обставини та положення абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України щодо максимального розміру пені при застосуванні заходів примусового виконання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розмір неустойки має дорівнювати 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Оскільки з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню неустойка (пеня) у розмірі 27 800 грн, то в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Постанова державного виконавця від 12 вересня 2018 року про накладення штрафу не була своєчасно доведена до відома ОСОБА_5, внаслідок чого останній не зміг подати її до суду першої інстанції. В силу ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти цей доказ.

Посилання ОСОБА_4 на порушення відповідачем порядку подання доказів є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_4 звільнено від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення неустойки (пені).

Позов ОСОБА_4 заявлено з ціною 700 315 грн 15 коп. і задоволено на суму 27 800 грн, а тому з ОСОБА_5 на користь держави слід присудити судовий збір у розмірі 278 грн (27800:100).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2018 року в частині розміру неустойки (пені) та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) 27 800 гривень неустойки (пені).

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання - АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь держави (отримувач: Славутське УК/місто Славута/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ) 38009078, р/р 2005 в Казначействі України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: *;101; судовий збір, Славутський міськрайонний суд Хмельницької області, код класифікації доходів 22030101) 278 гривень судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Зеленська В.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 50