Номер провадження 2/754/4967/18 Справа №370/2041/17
13 грудня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі :
головуючого - судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування електричною енергією,-
До Макарівського районного суду Київської області 27.09.2017 року було подано позов Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування електричною енергією.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05.04.2018 р. дану справу було передано до Деснянського районного суду м. Києва за місцем реєстрації одного відповідача ОСОБА_1
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Скрипки О.І. від 01.06.2018 року вищезазначену справу було прийнято до розгляду та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні,
Так, позивач, звернувшись до суду, просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1008,70 грн. Борг за споживання електричної енергії. Зокрема, позивач вказує на те, що Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі по тексту - Позивач ) є суб'єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області. Оскільки Позивач являється ліцензіатом з продажу, а також постачання електричної енергії, тому під час здійснення своєї діяльності керується вимогами нормативних документів, яких, зокрема, мають дотримуватися і Споживачі електричної енергії. В даному випадку відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 1-6 жовтня 1997 року № 575/97-ВР (далі по тексту - Закон), Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (далі по тексту - ПКЕЕН), Правилами користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (далі по тексту -ПКЕЕ).
На підставі п. 1-4 ст.26, ст.27 Закону України «Про електроенергетику» ; п. 11, п.42, п.48 Правил користування електричною енергієюдля населення споживачі зобов'язані додержуватись вимог нормативно-технічних документів та Договору про постачання електроенергії.
Відповідно до ст.2, Закону України «Про електроенергетику», п.1.1. ПКЕЕН вимоги Закону та ПКЕЕН є обов'язковими для виконання всіма споживачами.
У відповідності до п. 3 ПКЕЕН споживання електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.
Згідно договору про користування електроенергією №15/37 від 04.06.2000 року договірні відносини у ПрАТ «Київобленерго» за адресою: АДРЕСА_1, є з ОСОБА_3 Однак, відповідно до інформації Липівської сільської ради, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис №5, власниками будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частині кожний. Постачання електричної енергії до житлового будинку за вищевказаною адресою продовжувалося з ІНФОРМАЦІЯ_3, а відповідачами споживалася електрична енергія та оплачувалася частково. 13.11.2017 року ПрАТ «Київобленерго» під час перевірки фактичного відключення встановлено показникі 112 кВт, що становить 1008 грн. 70 коп.
Таким чином, згідно із нормами закону споживачі зобов»язані оплатити житлово-комунальні послуги у строки, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Враховуючи те, що Відповідачі добровільно не сплачують суму заборгованості, Позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у порядку позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з»явився, звернувся до суду з заявою про підтримання позову у повному обсязі, просить слухати справу в його відсутність, проти заочного розгляду не заперечує.
В судове засідання відповідачі не з»явилися, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, копії відзиву та доданих до нього документів, суду не надав.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» є суб'єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ сер.АГ №578471 від 11.07.2011 р. на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та Ліцензію НКРЕ АГ №578470 від 11.07.2011р. на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.
Статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачені обов'язки за відповідальність споживачів енергії, зокрема: додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії згідно із законодавством України.
Відповідно до п.19 ПКЕЕН- розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно із п.20 ПКЕЕН - розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць.
Слід зазначити, що п.28 ПКЕЕН передбачено, що у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність.
Окрім цього, п.48 ПКЕЕН визначає - Споживач несе відповідальність згідно законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.
На момент звернення до суду у Позивача відсутні письмові звернення Відповідачів з повідомленням про виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку та виставлених сум, а також прохання проведення відповідного перерахунку вартості спожитої електричної енергії відповідно до фактичних показників приладу обліку Відповідача, а також відсутня заява на укладення договору розстрочки сплати вищевказаного боргу. Згідно договору про користування електроенергією №15/37 від 04.06.2000 року договірні відносини у ПрАТ «Київобленерго» за адресою: АДРЕСА_1, є з ОСОБА_3
Відповідно до інформації Липівської сільсьської ради, ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 5. Крім того, відповідно до інформації з ДРРП власниками будинку за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, по 1/2 кожний.
Тобто, постачання електричної енергії до житлового будинку за вищевказаною адресою продовжувалося з ІНФОРМАЦІЯ_3, а Відповідачами споживалася електрична енергія, та оплачувалася частково.
У Відповідачів внаслідок несплати за спожиту електричну енергію, виник борг.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов»язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно із частиною першою статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ;зміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Крім того, такого висновку дійшов Верховний суд України своєю постановою від 20.04.2016 року №6-2951цс5 «...відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обов'язку оплатити надані йому послуги в межах строку позовної давності...»
Вирішуючи даний спір слід виходити з наданих суду доказів, встановлених обставин та відповідних норм чинного законодавства, що регулюють відносини, які виникли між сторонами.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Київобленерго» про стягнення боргу за користування електричною енергію з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному об»ємі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судовий збір у розмірі 1600 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, ст. 610-612, 614 ЦК України, ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: