Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/6059/18
Провадження № 2-о/644/199/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого - судді Черняк В.Г.,

за участю:

секретаря судових засідань - Красовської К.В.,

заявника - ОСОБА_2,

представника заявника - адвоката Терещенко К.І.,

заінтересованих осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвоката Жарової-Тітарьової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, зазначивши, що 12 червня 2018 року квартиру АДРЕСА_1, закрив ключем та пішов на роботу. З роботи, близько 17-00, 18-00 години, зателефонував своєму тестю ОСОБА_6, останній повідомив, що він до квартири може не повертатися, оскільки він змінив замки на дверях квартири АДРЕСА_1 та мешкати заявник там не буде.

З обставин вчинення відносно нього насилля у родині, звертався до Начальника Індустріально відділу ВП ГУНП у Харківській області.

Вважаючи, що факт його виселення з квартири АДРЕСА_1 є економічним насиллям відносно нього в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та відповідно до ст.. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» прошу суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців, а саме:

- видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_4, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, із наступними заходами тимчасового обмеження: - усунути перешкоди у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення, ОСОБА_2, у квартиру АДРЕСА_1 та наданні, ОСОБА_2, ключів від дверей квартири АДРЕСА_1 для можливості безперешкодного користування (доступу) до квартири АДРЕСА_1.

- Видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_5, та стосовно ОСОБА_6, які зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_2 із наступними заходом тимчасового обмеження: заборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_6, наближатися на відстань у 800 (вісімсот) метрів та ближче до місця проживання (перебування) постраждалої особи, ОСОБА_2, (зокрема за адресою: АДРЕСА_1).

Під час судового розгляду заявник підтримав свою заяву та надав пояснення, що він є чоловіком ОСОБА_4, зятем ОСОБА_5, ОСОБА_6, які відповідно є батьками його дружини - ОСОБА_4.

Від шлюбу з ОСОБА_4 мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Квартира АДРЕСА_1, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2016 року та зареєстрована за ОСОБА_4

На момент звернення з даною заявою про видачу обмежувального припису в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа № 644/3931/18 за його позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в тому числі і спірної квартири.

Починаючи з моменту придбання квартири АДРЕСА_1 подружнє життя перетворилося у жахіття, дружина постійно провокувала скандали, однак, не дивлячись на ці обставини намагався не руйнувати сім'ю, постійно витримував скандали, навіть фізичне насильство щодо себе. 31 березня 2018 року скандал, який базувався на тому, що дружина не бажає з ним жити, стала принижувати, як чоловіка, та закінчилось все це тим, що вона стала жбурляти речі, у зв'язку з чим ним було отримано тілесні ушкодження, що підтверджуються відповідним медичним висновком. Починаючи з 31 березня 2018 року він не мешкає зі своєю дружиною. До 12 червня 2018 року, ОСОБА_4 та їх син виїхали добровільно з квартири та мешкали за адресою: АДРЕСА_2 в квартирі її батьків. Однак, 12.06.2018 року, після зміни замків в квартирі, він не мешкає у спірній квартирі. В подальшому всі розмови щодо можливості мирного вирішення в тому числі спору щодо поділу спільного майна нічим не закінчуються .

Щодо дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про вчинення економічного та психологічного насилля у відношенні нього, заявник пояснив воно полягало в тому, що саме ОСОБА_6 здійснив дії по заміні замків, ОСОБА_5, також не пускала його до квартири, якою навіть не є власницею, крім того постійно його ображає принижує та проклинає на очах малолітнього сина. Дружина, ОСОБА_4, її батьки не беруть трубку, додали його у «чорний список» та він не може додзвонитися до своєї дитини, не дають спілкуватися з малолітнім сином, таким чином відносно нього вчиняється психологічне насилля вищезазначеними особами.

У зв'язку з такими діями він звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини.

Заявник вважає, що дії ОСОБА_4 та її батьків носять характер вчинення відносно нього економічного насилля шляхом позбавлення права на майно, будь- яким шляхом, здійснювати дії щодо перешкоджання йому в користуванні майном, а саме спірної квартирою та іншим майном, що було нажито в період шлюбу.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Терещенко К.І. підтримала вимоги, викладені у заяві, з підстав викладених в ній, та просила заяву задовольнити.

Заінтересовані особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, під час судового розгляду проти факту вчинення ними економічного насилля стосовно заявника заперечували і в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису просили суд відмовити. Зокрема заінтересована особа - ОСОБА_6 надав суду пояснення за якими він дійсно на прохання дочки 12.06.2018 року змінив замки в квартирі, оскільки старі замки прийшли в непридатний стан. Між дочкою та заявником дійсно мав місце сімейний конфлікт після якого остання декілька місяців проживала разом з дитиною в батьківській квартирі і на теперішній час вони вирішують питання про розподіл майна в тому числі і спірної квартири. Свої дії по заміні замків в квартирі не вважає проявом насильства до заявника.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвокат Жарова- Тітарьова Л.М. в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису просила суд відмовити з підстав недоведеності факту наявності домашнього насильства в формі економічного насилля стосовно заявника з боку заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи з увагою на їх належність, допустимість і взаємний зв'язок, суд приходить до висновку, що вимоги за заявою не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Судом, на підставі наданих документів, як то свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження, та обставин по справі встановлено, що заявник ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_4, дійсно перебувають в родинних стосунках. ОСОБА_5, ОСОБА_6 є батьками дружини заявника, мають самостійне відокремлене від сім'ї заявника місце мешкання, тобто за своїми суб'єктними ознаками є особами на яких, за наявності відповідних обставин, поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству в тому числі незалежно від факту спільного проживання.

Статтею першою Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

- економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

- запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Обмежувальний припис стосовно кривдника відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Заявник звертаючись до суду з заявою про застосування спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, як підставу для їх застосування зазначив - вчинення, на його думку, відносно нього заінтересованими особами, домашнього насильства в формі економічного насильства, яке виявилось в умисному позбавленні його житла - виселенні.

Проте, за поясненнями в судовому засіданні, заінтересованих осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вбачається, що причиною заміни замків до вхідних дверей квартири, в якій мешкає заявник, послугувало необхідність їх заміни з причини непридатності для подальшого використання і що їх дії не мали на меті виселення чи позбавлення житла заявника в квартирі. Заявник і сам неодноразово просив ОСОБА_6 поміняти замки від вхідних дверей квартири.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 показали, що вони дійсно були присутніми при обставинах, коли 12.06.2018 року заявник не міг потрапити до квартири, так як його ключ не підходив до встановленого замка на вхідних дверях квартири, хто знаходився в квартирі їм не відомо. За даним фактом заявник декілька разів викликав наряд поліції, але до квартири так і не потрапив.

Окрім того, судом встановлено і не оспорювалось як заявником так і його дружиною, що в провадженні суду знаходиться декілька справ за позовами заявника в тому числі і щодо поділу майна подружжя, до складу якого входить і спірна квартира.

Щодо домашнього насильства в формі економічного насильства яке виявилось, за оцінкою заявника, в його умисному виселенні - судом під час судового розгляду встановлено, що заявник має житло за місцем його реєстрації - АДРЕСА_3 , спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 є його місцем фактичного проживання., реєстрації місця проживання в цьому житлі заявник не має.

З пояснень заявника і заінтересованих осіб вбачається, що в березні місяці 2018 року мав місце сімейний конфлікт між подружжям, в тому числі і за поясненнями і їх суб'єктивною оцінкою, з застосуванням фізичного насилля, після якого дружина заявника з дитиною до 12.06.2018 року проживала у своїх батьків.

Характер конкретних взаємовідносин які склались між заявником і його дружиною - ОСОБА_4, її батьками ОСОБА_5, ОСОБА_6 з питань щодо визначеності права власності на майно подружжя, його розподіл, а саме спірної квартири, наслідки які настали в результаті неврегульованості в добровільному порядку цих відносин , а саме заміна замків вхідних дверей квартири, а також невирішеності за згодою членів родини питань щодо участі в вихованні і спілкуванні з дитиною - суд вважає не містить ознак домашнього насильства в розумінні його визначеності Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» яким, окрім іншого, визначено і значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

Домашнє насильство в розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено як - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство таке діяння (дії або бездіяльність) які носять, як правило системний характер, вчиняються умисно і виражають насильницьку модель поведінки у приватних стосунках.

Економічне насильство, як визначено в ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є однією із форм домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна , тобто за своїм змістом також виражає і становить насильницьку, умисну модель поведінки у приватних стосунках, направлену на позбавлення особи таких благ.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.13 ЦПК України принцип диспозитивності виражається в тому, що - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, межах заявлених нею вимог, і на підставі доказів, поданих учасниками справи, збирання доказів у цивільних справах не є обов,язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Звернення заявника до суду з заявою про витребування доказів, а саме

- інформацію скільки викликів поліції було ним зроблено, з мобільного телефону НОМЕР_3,12.06.2018 року на номер «102»?;

-інформацію скільки патрулів приїжджало його викликами? Чи було прийнято від ОСОБА_2 12.06.2018 року будь-які заяви, пояснення від осіб, що приймали участь у конфлікті, в тому числі від ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, якщо так надати відповідні копії документів? Якщо так, які результати розгляду заяв від 12.06.2018 року?;

- відео з нагрудних значків співробітників поліції, в тому числі, що стосуються розмов, що проходили без нього у квартирі АДРЕСА_1 за участі ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, по факту вчинення домашнього насильства - не є обов'язком суду в справі за заявою ОСОБА_2, оскільки суд розглядає заяву в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.

Обраний, на свій розсуд, заявником спосіб захисту своїх оспорюваних чи порушених прав шляхом звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису в тому числі у вигляді застосування заходу як то його вселення до спірної квартири - суд вважає таким, що не підлягає вирішенню в порядку і на підставах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Позбавлення особи права на житло, як економічна форма домашнього насильства підлягає захисту в порядку і на підставах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» як і спосіб його поновлення в тому числі шляхом застосування спеціальних заходів протидії домашньому насильству лише за умови, що таке порушення прав є наслідком застосування до особи домашнього насильства, в іншому випадку таке право підлягає захисту в загальному порядку на підставах цивільного, кримінального законодавства.

З огляду на встановлені судом конкретні обставини і характер взаємовідносин які склались між заявником і його дружиною - ОСОБА_4, її батьками ОСОБА_5, ОСОБА_6 з питань щодо спору, в тому числі, з питань права власності на майно подружжя, його розподіл, а саме спірної квартири, наслідки які настали в результаті неврегульованості цих відносин - суд вважає не містять обов'язкових ознак характерних домашньому насильству, а отже заявник не є жертвою домашнього насильства, як і заінтересовані особи його кривдниками в розумінні положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Оскільки встановлені судом конкретні обставини взаємовідносин між заявником і його дружиною - ОСОБА_4, її батьками ОСОБА_5, ОСОБА_6 судом не визнаються проявом домашнього насильства - суд не вбачає необхідності щодо оцінки застосування і видачі обмежувального припису у вигляді застосування заходів тимчасового обмеження прав осіб чи покладання на них обов'язків з якими заявник звернувся до суду в заяві про видачу обмежувального припису.

За оцінкою досліджених під час судового розгляду обставин і наданих доказів суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 76, 95, 258-259, 263-265, 273, 293, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3), заінтересовані особи ОСОБА_4 (реєстраційна номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2), ОСОБА_6 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Харківської області, враховуючи п. 15.5. Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05 вересня 2018 року.

Головуючий - суддя: В.Г. Черняк