Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 665/2401/16-ц

провадження № 61-31799св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року у складі судді Кузьменка А. Д. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Колісніченка А. Г., Вейтас І. В., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 10 жовтня 2013 року сторони уклали договір позики, за умовами якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5 тис. дол. США на строк до 01 листопада 2014 року.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_5 написав розписку.

У вказаний строк відповідач зобов'язання не виконав, борг не повернув.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 130 450 грн, інфляційні витрати - 84 194,33 грн, 3 % річних - 8 212, 33 грн, пеня - 47 962,71 грн та 551,20 грн судового збору.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 41 тис. грн боргу за договором позики. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що факт позики відповідачем у позивача грошових коштів у розмірі 41 тис. грн та їх неповернення в установлений в розписці строк є доведеним, а тому позовні вимоги щодо стягнення цих коштів підлягають задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, ґрунтується на повному і об'єктивному встановленні всіх обставин справи.

У касаційній скарзі, поданій 31 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. Заперечуючи проти позовних вимог він звертав увагу суду на те, що написана ним розписка не підтверджує передачу або отримання грошей, він її написав під психологічним тиском позивача, який вмовляв його сплатити відсотки за користування 5 тис. дол. США, які він раніше в нього позичав та повернув у 2013 році. Дійшовши висновку про те, що написана ним розписка щодо 41 тис. грн. є зобов'язанням, суд фактично проігнорував вимоги зобов'язального права щодо розумності, справедливості та добросовісності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Чаплинського районного суду Херсонської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів/заперечень на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Суди встановили, що 10 жовтня 2013 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_4 розписку, за умовами якої зобов'язався до 01 листопада 2014 року повернути ОСОБА_4 41 тис. грн, розписка знаходиться у кредитора.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, щодоказів виконання умов договору позики відповідач не надав, як не надав і доказів безгрошовості укладеного договору та психолочного тиску на нього з боку позивача, направленого на написання розписки.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу вказаної в розписці.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат