ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4233/17 Номер провадження 22-ц/814/189/18Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказував, що 02 грудня 2014 року, надав відповідачу позику у сумі 12 000 євро, які ОСОБА_2 зобов'язувався повернути до 02 червня 2015 року, про що останній склав розписку. Зазначає, що відповідач добровільно не повернув грошові кошти, а тому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути на його користь суму боргу по позиці в розмірі 377 327, 94 грн. та витрати понесені при оплаті судового збору.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики в розмірі 377 327, 94 грн. та витрати понесені при оплаті судового збору.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказував, що договір позики не укладався, оскільки фактично грошові кошти йому не передавалися.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач позичив у позивача 12 000 євро, що на день укладання договору еквівалентно 252 000 грн., зі строком повернення до 02 червня 2015 року, про що видав розписку (а.с. 8). На день розгляду справи позику не повернуто.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, умови якого позичальник не виконав, а тому грошові кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

В матеріалах справи наявний оригінал розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у визначеній сумі. Вказаний документ містить зобов'язання повернути позику у визначений умовами строк.

З таких обставин, колегія суддів вважає встановленою обставиною існування між сторонами боргових зобов'язань у вигляді договору позики.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позичальник у добровільному порядку не повернула суму боргу, а тому сума позики підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, скаржник вказує, що судом не було надано належної оцінки квитанціями про переведення на картковий рахунок грошових коштів, що на його думку, доводить виконання зобов'язання.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане, а тому доводи апеляційної скарги про виконання зобовязання - є безпідставними.

Зазаначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність відхилення скарги і залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

В. М. Триголов