АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/7022/16-ц

Провадження № 22-ц/790/408/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач: ТОВ «ОТП Факторинг України», ПАТ «ОТП Банк»,

третя особа: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки, з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова постановлене 20 вересня 2017 року, під головуванням судді Хайкіна В.М., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг України», ПАТ «ОТП Банк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що у квітні 2016 року ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_2 стало відомо, що в провадженні Апеляційного суду Сумської області знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18.02.2016 року по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Після ознайомлення із зазначеною справою позивачу стало відомо, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом про стягнення з нього та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № CNL-D01/001/2008 від 09.01.2008 року, який було укладено між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк»). Свої вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обґрунтовувало тим, що згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 24 грудня 2010 року придбало у ПАТ «ОТП Банк» право вимоги за кредитним договором №CNL-D01/00l/2008 від 09 січня 2008 року. Підставою ж для пред'явлення позовних вимог до ОСОБА_1 було вказано наявність оскаржуваного договору поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року, який нібито був укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» для забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором.

Позивач зазначає, що жодних договорів поруки, тому числі, договір поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року він не укладав та ніколи не надавав своєї згоди на поруку за зобов'язаннями ОСОБА_3 Підпис ОСОБА_1 на договорі поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року є підробленим та вчиненим іншою невідомою позивачам особою. У відділенні «Каштанове» ЗАТ «ОТП Банк» в м. Полтава позивачі ніколи не були та з представником банку ОСОБА_4 ніколи не бачились. У зв'язку з чим вимушені були звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, укладеним для забезпечення кредитного договору № CNL-D01/001/2008 від 09.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг України» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник ТОВ «ОТП Факторинг України» вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що встановлений судом факт не підписання ОСОБА_1 договору поруки нічим не підтверджений. Звертає увагу на той факт, що оспорюваний договір поруки, укладений 09.01.2008 року, а позов про визнання його недійсним, поданий до суду 25.04.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах позивачів вказує на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ухилення відповідачів без поважних причин від виконання ухвали суду про витребування доказів, а як наслідок і від проведення судової почеркознавчої експертизи, та розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Також зазначає, що позивач ОСОБА_1 жодних договорів поруки не укладав та ніколи не надавав своєї згоди на поруку за зобов'язаннями третьої особи - ОСОБА_3, йому не було відомо про укладення цього договору від його імені та його існування взагалі, а тому вважає, що позивачами не було пропущено строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання договору поруки недійсним.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг України» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та фізичною особою від імені ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року для забезпечення кредитного договору №CNL-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП ОТП Банк» і ОСОБА_3

Крім того, судом також встановлено, що особу ОСОБА_1 як поручителя, було встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 28.11.2001 року, на підставі чого в оскаржуваному договорі поруки було вказано місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Проте, зі змісту копії паспорту ОСОБА_1, доданої до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 на момент укладення договору поруки вже не був зареєстрований за вказаною адресою ще з 28.02.2007 року, а мешкав за адресою: АДРЕСА_2 з 16.05.2007 року.

Із пояснень третьої особи ОСОБА_3 (а.с. 36-38 том 1) вбачається, що відомості про особу ОСОБА_1 зазначались ним за відсутності самого ОСОБА_1 на підставі застарілих ксерокопій його паспорту, які були в наявності у ОСОБА_3 та отримані ним внаслідок співпраці з ОСОБА_1 по роботі.

Оскільки для встановлення обставини справжності підпису ОСОБА_1, виконаного на оскаржуваному договорі поруки, необхідні спеціальні знання, за клопотанням представника позивачів, ухвалою Дзержинського районного суду від 25.04.2017 року було витребувано у відповідачів письмові докази, а саме: оригінал договору поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року, складеного на ім'я ОСОБА_1, оригінал анкети-заяви від 27.12.2007 року з додатками, складені на ім'я ОСОБА_1, оригінал розписки від 09.01.2008 року про ознайомлення з нормами Сімейного кодексу України та Кримінального кодексу України, складеної на ім'я ОСОБА_1, оригінал заяви від 09.01.2008 року про повідомлення сімейного стану, складеної на ім'я ОСОБА_1

Проте, вказана ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року була залишена відповідачами без виконання через те, що зазначені оригінали були вилучені у відповідача в ході кримінального провадження.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Крім того, частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що оригінал оспорюваного договору поруки був вилучений в результаті виїмки на підставі постанови судді Октябрського районного суду м. Полтави від 15.10.2009 ГУМВС України в Полтавській області.

Судом апеляційної інстанції вживалися заходи для виявлення місцезнаходження та витребування вищевказаних доказів від слідчого управління ГУНП у Полтавській області, проте заступником начальника СВ Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області майором поліції ОСОБА_6 надано відповідь, що місцезнаходження оригіналів вказаних документів не встановлено, ухвала Апеляційного суду Харківської області від 20.12.2012 року була залишена без виконання.

Для перевірки доводів ОСОБА_1, який заперечує факт укладення та підписання ним договору поруки від 09.01.2008 року представником відповідача ПАТ «ОТП Банк» була надана посвідчена фотокопія оспорюваного договору поруки.

За клопотанням ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_1 у справі була призначена судова почеркознавча експертиза для вирішення питання належності ОСОБА_1 підписів в електрофотокопії договору поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, проведення якої було доручено Незалежному інституту судових експертиз.

Згідно з висновком Незалежного інституту судових експертиз № 9134 за результатами проведення почеркознавчої експертизи підписи від імені ОСОБА_1, електрографічні зображення яких містяться у графі: «Від поручителя» на першій сторінці та у графі: «ОСОБА_1», нижче реквізитів поручителя на другій сторінці в електрофотокопії договору поруки №SR-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Зазначені висновки не спростовані відповідачем.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки.

Доводи відповідача про сплив позовної давності не є обгрунтованими.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, пятою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Позивач вказує, що про наявність оспорюваного договору поруки йому стало відомо лише у квітні 2016 року. Такі доводи не спростовані відповідачем. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся вже 25.04.2016 року, отже в межах позовної давності.

Колегія суддів вважає, що з ТОВ «ОТП Факторинг України» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов'язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки, матеріали справи містять дані про те, що оплата експертизи була здійснена ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 3947983 від 24.07.2018 року на суму 8109 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з з ТОВ «ОТП Факторинг України» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи у сумі 8 109 грн.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи у сумі 8 109 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова