Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 159/2864/17

провадження № 61-7263св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ? ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

13 вересня 2017 року у складі судді Восковської О. А. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів:

Киці С. І., Грушицького А. І., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 липня 2011 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_9 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 31 травня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 27 823,18 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 300,00 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 21 437,58 грн, заборгованості по пені та комісії за користування кредитом в розмірі 4 284,50 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі

1 301,10 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 27 823,18грн, яка утворилась у зв?язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов?язань за кредитним договором від 16 липня 2011 року № б/н. Стягнути з ОСОБА_4 на свою користь судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

13 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх порушених прав, про застосування якого заявлено відповідачем.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

13 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги

ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування кого заявлено відповідачем по справі.

17 листопада 2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» -

ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій заявник просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитні правовідносини між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 є дійсними.

Відповідно до умов договору розмір щомісячних платежів (включає плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50,00грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції висловлені у оскаржуваних рішеннях не відповідають правовій позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від

03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30 листопада

2017 року «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду», визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпунктів 4 і 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Ковельського міськрайонного суду Волинської області цивільну справу № 159/2864/17-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

27 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

01 березня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 159/2864/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 444/9519/12-ц.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц у задоволенні касаційної скарги

ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня

2016 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Повний текст зазначеної постанови підписано 20 червня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 159/2864/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від

28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

У цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки.

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 01 серпня 2017 року. Остання проплата відповідачем була здійснена 12 червня 2014 року. Доказів про те, що відповідач отримав нову картку на новий строк позивачем не надано. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а. с. 49). Тому висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у зв?язку з пропуску строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є обґрунтованим та відповідає нормам матеріального права.

Інші доводи касаційної скарги є безпідставними та не спростовують висновок судів попередніх інстанцій, який відповідає позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська