Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 643/3624/16-ц

провадження № 61-32675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року в складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Бурлака І. В., Кіся П. В.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_6 про поновлення порушеного права, визнання права на проживання у житловому приміщенні та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що на праві приватної спільної сумісної власності його батькам належала однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 у м. Харкові. Після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, сторони у справі домовились про те, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини буде звертатись лише відповідач, а після оформлення на себе спадщини остання передасть спірну квартиру у власність позивачу. У спірній квартирі позивач проживав з 2007 року, проте наприкінці січня 2016 року відповідач поставила йому вимогу щодо виселення із квартири, у зв'язку із тим, що відмовилась від попередніх домовленостей між ними. Після чого він звертався до 11-ї Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8, проте йому було відмовлено у зв'язку із пропуском строків звернення. 22 березня 2016 року відповідач за допомогою невідомих людей виселила із спірної квартири позивача та змінила замки у квартирі. Іншого житла для проживання позивач немає.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право проживання в квартирі АДРЕСА_3 та поновити йому порушене право шляхом вселення у вказану квартиру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази того, що позивач проживав та користувався спірним житловим приміщенням на правовій підставі, а також не встановлено безспірності згоди власника на проживання позивача у її квартирі.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що він та його представник не були належним чином повідомлені про день розгляду апеляційної скарги, відповідно судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права щодо виклику сторін, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, апеляційний суд вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повістки про виклик до Апеляційного суду Харківської області на 05 липня

2017 року, надсилалися на адреси ОСОБА_4 10 червня 2017 року. Проте листи повернулися без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки не отримав повістку про виклик до суду та не був присутнім у судовому засіданні, а повернуті листи без їх вручення адресату не свідчать про фіксацію факту належного його повідомлення.

Особи, які беруть участь у справі, згідно зі статтею 27 ЦПК України 2004 року мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки (частина перша статті 305 ЦПК України 2004 року).

Відомості про те, що ОСОБА_4 був належним чином повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив право ОСОБА_4 знати про час і місце судових засідань (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України»

від 27 червня 2017 року).

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 20 вересня 2018 року № 14-280цс18.

Апеляційний суд, у порушення вимог пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що останній зазначає у касаційній скарзі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська