Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 361/11808/13-ц

провадження № 61-17313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

розглянувши клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_2, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності на ? частку спільного майна; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності на ? частку спільного майна.

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_2, який уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на 17/50 частки житлового будинку на АДРЕСА_1

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2007 року до 22 січня 2010 року. Визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 17/100 часток житлового будинку на АДРЕСА_1 у м. Броварах Київської області; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0072 га та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0128 га на АДРЕСА_1 у м. Броварах Київської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 17/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 у м. Броварах Київської області; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0072 га та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0128 га на АДРЕСА_1 у м. Броварах Київської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 20 травня 2015 року, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_4 17/50 частки житлового будинку на АДРЕСА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року рішення апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 про визнання частки житлового будинку № АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 17/100 часток цього будинку, а також у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання 17/50 часток вказаного житлового будинку особистою приватною власністю скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 про визнання частки житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку цього будинку, а також у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання частки житлового будинку особистою приватною власністю скасовано та ухвалено в цих частинах нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання частки житлового будинку № АДРЕСА_1 Київської області спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку цього будинку відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 34/100 частини житлового будинку № АДРЕСА_1.

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання спільною частковою власністю 17/50 часток житлового будинку № АДРЕСА_1 Київської області у рівних долях по 17/100 часток за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано спільною частковою власністю 17/50 часток житлового будинку на АДРЕСА_1 у м. Броварах Київської області у рівних долях по 17/100 часток за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 827,44 грн судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2192,93 грн судового збору за подання касаційної скарги.

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення про звільнення його від сплати судового збору, який стягнуто з нього згідно з постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року на користь ОСОБА_3 Вказане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, а також є громадянином, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено доданими до клопотання копіями довідки МСЕК та посвідчення серії НОМЕР_1 від 02 липня 2007 року.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічна норма містилася в частині третій статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

В матеріалах справи наявне пенсійне посвідчення (вид пенсії по інвалідності 2 групи), видане на ім'я ОСОБА_4 04 липня 2013 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_4 (після його смерті).

Відповідно до пунктів 9 та 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення із позовами у справі та касаційною скаргою) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Докази того, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, статус громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії НОМЕР_2 від 06 травня 2003 року наявне в матеріалах справи, том 1, а. с. 176) надає ОСОБА_2 пільги щодо сплати судового збору, за умови наявності статусу позивача у справі. Разом з тим, вказане правило не поширюється на випадок розподілу судових витрат, коли рішення ухвалено на користь позивача (ОСОБА_3.), а ОСОБА_2 за цим позовом має процесуальний статус відповідача.

За таких обставин, оскільки в матеріалах справи на момент ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції та вирішення питання про розподіл судових витрат за розгляд первісних позовних вимог докази звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору (статус інваліда 2 групи) були відсутні, підстави для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у справі відсутні.

Отже, додаткове рішення у справі не може бути ухвалено, оскільки відсутні необхідні для цього умови, передбачені частиною першою статті 270 ЦПК України, також відсутні підстави для вирішення питання про звільнення особи від сплати судового збору у справі, де судове рішення набрало законної сили.

Керуючись статтями 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у прийнятті додаткового рішення до судового рішення Верховного Суду від 21 серпня 2018 року, ухваленого за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_2, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності на ? частку спільного майна; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик