Апеляційне провадження №22-ц/824/3711/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Кулішенка Ю.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26.06.2013 року по справі, в якій рішення просив скасувати та призначити справу до розгляду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що матеріали справи не містять доказів пропуску ним строку на подачу такої заяви, оскільки заочне рішення ні ним ні членами його сім'ї не було отримане. Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду не відповідає обставинам справи та порушує норми процесуального права.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що наведеним вимогам вона відповідає не в повній мірі.

Дійсно, положеннями ст. 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Як передбачено ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. За нормами, що діяли на час ухвалення спірного заочного рішення (ст. 228 ЦПК України в редакції від 09.06.2013 року), строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення становив 10 днів з дня отримання його копії.

Відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи таку заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення було ухвалене 26.06.2013 року; копію вказаного рішення було направлено відповідачу по справі за адресою: АДРЕСА_1; в матеріалах справи (а.с. 90) міститься повідомлення про вручення рекомендованого листа, відповідно до якого заочне рішення було вручене дружині відповідача 03.07.2013 року. За таких умов відповідач вважається таким, що отримав копію такого рішення ще в липні 2013 року, відтак пропустив строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може. Як було встановлено положеннями ст. 74 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, судові повістки, повідомлення та документи направляються фізичній особі, що не має статусу підприємця, за адресою її державної реєстрації. Відповідно до інформації, отриманої судом першої інстанції при відкритті провадження по справі, відповідач на той час був зареєстрований в АДРЕСА_2. Таким чином направлення копії судового рішення за іншою адресою не може вважатися належним врученням такого рішення, що в свою чергу спростовує висновки суду першої інстанції про час отримання відповідачем копії такого рішення.

Окрім наведеного, навіть якщо й вважати, що про заочне рішення відповідачу було відомо ще у липні 2013 року (колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до посилань апелянта на те, що він не має відношення до адреси: АДРЕСА_1, оскільки саме така його адреса вказана як у договорі про надання йому правової допомоги, так і в копії поданого самим відповідачем поясненнія ОСОБА_3), тим не менш ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням встановленої процесуальним законом процедури.

З аналізу положень ст. 126 ЦПК України вбачається, що вони регламентують дії суду, які той вчиняє на стадії отримання документів (заяв) від учасників судового розгляду. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції призначив розгляд заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення в судовому засіданні 01.10.2018 року, за результатами проведення якого й постановив оскаржувану ухвалу. Згідно ч. 3 ст. 287 ЦПК України за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою виключно або залишити заяву без задоволення, або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Інші результати судового розгляду такої зави чинним законом не передбачені. За таких умов, постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду за результатами її судового розгляду не відповідає вимогам процесуального закону.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Ю.М. Кулішенко

К.П.Приходько