Справа № 316/537/18
Провадження № 2/316/493/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бульби О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» до ОСОБА_1, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча кампанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь шкоду заподіяну під час виконання трудових обовязків в розмірі 2289 грн. 51 коп., а також витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 1762 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що наказом ВП «Атоменергомаш» ДП «Національна атомна енергогенеруюча кампанія «Енергоатом» (далі ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом») від 25.07.2011 року №31-п ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу інформаційних технологій та звязку (далі ВІТтаЗ).

Відповідно до п.1.11 посадової інструкції начальника ВІТтаЗ, начальник є матеріально відповідальною особою.

За результатами проведеної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом», було встановлено нестачу основних засобів в кількості 17 одиниць, про що складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 15.12.2016 року.

В подальшому відповідачем було відшкодовано частину недостачі, шляхом надання рівноцінного майна.

Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», затвердженим Постановою КМУ від 22.01.1996 №116, передбачено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки, в зв'язку з чим, «Українська універсальна біржа» згідно з укладеним з Позивачем договором здійснила оцінку реальних збитків, завданих Позивачу внаслідок нестачі матеріалів виробничого призначення. Згідно зі звітом із незалежної оцінки СУПр08/01-2 від 30.08.2017 розмір збитків від нестачі вказаних ТМЦ склав 2 289,51 грн., а саме:

- термінал SamsungD500 - вартістю 217,71 грн.;

- мобільний телефон Nokia 1110 - вартістю 132,61 грн.;

- термінал Sоnу LТ28Н/Хрегіаіоn Вlасk - вартістю 1 147,92 грн.;

- термінал Nокіа Е52-1 navimetalal - вартістю 791,27 грн.

Посилаючись на положення ст.. 130 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обовязків грошову суму в розмірі 2289 грн. 51 коп., а також судові витрати сплачені за подачу позову до суду.

Відповідач ОСОБА_1, надав суду відзив, в якому виклав заперечення на позовну заяву, та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Відповідно до положень постановиДержкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (чинної на території України згідно з ухвали Верховної Ради України від 12.09.1991 р. № 1545-ХІІ) - посада начальника відділу інформаційних технологій та звязку ВП «Атоменергомаш» ДП «Національна атомна енергогенеруюча кампанія «Енергоатом» не відноситься до переліку посад працівників з яким можливо укладення договорів про повну матеріальну відповідальність, тому судом не може враховуватись при вирішенні справи.

Основнізасоби знаходяться в приміщеннях (більше 300) на всій території ВП АЕМ, які відповідач не контролює, користувачі йому не підпорядковані. Фізичної можливості оперативного

контролю збереження основних засобів фактично немає. Фактично визначити їх наявність

можна тільки під час інвентаризації. Це питання в ВП АЕМ не врегульовано. Посилаючись на норми ст.. 131 КЗпП України зазначає, що саме позивач не забезпечив належну організацію роботи зі збереження матеріальних цінностей. Зазначає, що Згідно п.10 протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 15.12.2016: нестачу 17одиниць основних засобів за залишковою вартістю 0, грн. 00 коп. списати з балансу. Тобто залишкова балансова вартість виявленої нестачі становить 0,00 грн.

Відповідач зазначив, що Позивач надав Біржі інформацію (розділ 8 Звіту СУПр08/01-2), що на момент встановлення випадку нестачі матеріальні цінності були працездатними та мали задовільний стан. Про те, яким чином Позивач це встановив для обладнання, якого не було в наявності невідомо. Фізично це зробити неможливо (наприклад, персональний комп'ютер Р-150/16, інвентарний номер 1060400 (який згодом знайшовся) знаходився у представника ВП АЕМ на Рівненській АЕС, у неробочому стані та згодом був направлений в Енергодар ВП АЕМ, та списаний. Яким чином старий, зламаний комп'ютер став коштувати 906,02 грн. - невідомо. Термінали NОКІА теж були зламаними та згодом списані.Таким чином, вважає, щопозивач надав біржі недостовірну інформацію. Вважає, що оцінка зроблена на основі недостовірної інформації не може бути достовірною. Крім того, відповідач зазначає, що позивач пропустив процесуальні строки звернення до суду для відшкодування шкоди, оскільки ст.. 233 КЗпП України встановлено річний строк з дня виявлення нестачі (виявлено 15.12.2006 року, позов заявлено до суду 04.04.2018 року). Тому, посилаючись на заперечення на позовні вимоги викладені у відзиву на позов, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши сторони по справі, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що наказом ВП «Атоменергомаш» ДП «Національна атомна енергогенеруюча кампанія «Енергоатом» (далі ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом») від 25.07.2011 року №31-п ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу інформаційних технологій та звязку (далі ВІТтаЗ).

Відповідно до п.1.11 посадової інструкції начальника ВІТтаЗ, начальник є матеріально відповідальною особою (а.с. 21).

28.09.2011 року між ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 72).

Відповідно до наявних в матеріалах справи, акту приймання передачі основних засобів, наказу про проведення інвентаризації ТМЦ від 20.09.2011р., та інвентаризаційного опису від 30.09.2011р. відповідач прийняв підзвіт майно, згідно додатків (а.с.23-27).

За результатами проведеної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» було встановлено нестачу основних засобів в кількості 17 одиниць, про що складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 15.12.2016 року.

Відповідно до інформації наданої позивачем, у подальшому відповідачем було відшкодовано частину недостачі, шляхом надання рівноцінного майна.

На час звернення до суду нестачу складали наступні товарно-матеріальні цінності (а.с. 8-19): термінал SamsungD500; мобільний телефон Nokia 1110; термінал Sоnу LТ28Н/Хрегіаіоn Вlасk; термінал Nокіа Е52-1 navimetalal.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки СУПр08/01-2 від 01.08.2017р., розмір збитків від нестачі вказаних ТМЦ склав 2 289,51 грн., а саме:

- термінал SamsungD500 - вартістю 217,71 грн.;

- мобільний телефон Nokia 1110 - вартістю 132,61 грн.;

- термінал Sоnу LТ28Н/Хрегіаіоn Вlасk - вартістю 1 147,92 грн.;

- термінал Nокіа Е52-1 navimetalal - вартістю 791,27 грн.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази про прийняття відповідачем під звіт мобільного телефону Nokia 1110, суму вартості якого позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до положень ст.. 134 КЗпП - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, колиміж працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до положень ст.. 135-1 КЗпП - письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.8 Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» - розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Оскільки відповідно положень постанови Державного комітету ради міністрів СССР з праці та соціальних питань N 447/24 от 28.12.77, посада яку обіймав відповідач не входить до переліку посад працівників з якими можуть укладатись договори про повну матеріальну відповідальність, судом не може вважатись як належний доказ повної матеріальної відповідальності відповідача, наданий позивачем договір (а.с. 72 ).

Оскільки, стороною позивача не надано жодних належних та допустимих доказів повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до положень ст.. 134 КЗпП України, за заподіяну шкоду відповідач може нести лише обмежену матеріальну відповідальність за наявності підстав і умов передбачених чинним законодавством.

Відповідно до положень ст.. 130 КЗпП України - працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

З аналізу положень наведеної статті вбачається, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків, за наявності: заподіяної прямої дійсної шкоди; протиправної їхньої поведінки; причинного звязку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду справи позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про порушення відповідачем своїх трудових обовязків та причинного звязку між протиправною поведінкою (невиконанням (недбалим виконанням) своїх обовязків )та виявленою недостачею ТМЦ.

Стороною позивача також не доведено наявність обставин передбачених ст.. 133 КЗпП України, які б вказували на наявність підстав для обмеженої матеріальної відповідальності ОСОБА_1

Відповідно до положень ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем не доведено виконання ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» вимог ч.1 ст.. 131 КЗпП, щодо майна, яке було передано відповідачу.

Як стверджує відповідач, що не протирічить матеріалам справи та не заперечувалось стороною позивача, майно, яке було ввірене відповідачу знаходилось у приміщеннях на всій території ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом», в тому числі у користувачів, які навіть не були підпорядковані відповідачу.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволеними.

Керуючись ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» до ОСОБА_1, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба