РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15529/18

Провадження №: 2/755/6161/18

"17" грудня 2018 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

секретар судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін у залі судових засідань Дніпровського районного суду міста Києва

цивільну справу № 755/15529/18

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_3,

позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 - не з'явились,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, оскільки останній зареєстрований у вказаній квартирі, однак не проживає більше 8 років, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, його особистих речей у квартирі немає. Судові витрати просять покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 08.11.2018 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін на 04.12.2018, сторонам встановлено строки подання заяв по суті.

04.12.2018 судове засідання відкладено, у зв'язку з неявкою відповідача.

В судовому засіданні 17.12.2018 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримали заявлений позов, на його задоволенні наполягають. Позивач ОСОБА_2 подав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. За клопотанням позивачів допитано свідка ОСОБА_5, яка дала покази про обставини справи.

Відповідач до суду не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 21.02.2003, що видане Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією згідно з розпорядженням № 58-1175 від 21.02.2003, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_1 та членам її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_2 в рівних долях, квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» /а.с.15, 16/.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 43/, перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем ОСОБА_3, який розірвано 17.05.2011, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 14/.

За даними акту від 21.09.2018, складених мешканцями будинку АДРЕСА_1, підтверджується, що у квартирі АДРЕСА_1 дійсно зареєстрований, однак з 2010 року фактично не проживає ОСОБА_4, 1978 .р.н., за житлово-комунальні послуги не сплачує /а.с. 17, 33/.

Свідок ОСОБА_5, яка була допитана у судовому засіданні, дала покази про те, що у вказаній квартирі приблизно 2-3 роки після весілля проживав колишній чоловік позивачки ОСОБА_3, за останні 8-10 років свідок його не бачила.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, більше 10 років, не несе витрат по утриманню житла, не здійснює оплату наданих комунальних послуг. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про намір вселення відповідача до квартири АДРЕСА_1, чи вчинення власником квартири перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи, що права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їх прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню.

При визнанні судом відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідач тривалий час не проживає у зазначеній квартирі, тобто квартира не є житлом відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем.

Також відповідно до пункту 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) «житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого

Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦП України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення про задоволення позову є наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн на користь кожного із позивачів, які сплачено позивачами при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 209, 265, 268, 272, 274-279, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі слати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі слати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати зі слати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Позивачі:

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві 22.07.1998, зареєстрована та фактично проживає: 02218, АДРЕСА_1;

ОСОБА_2, зареєстрований: 02218, АДРЕСА_1, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2

ОСОБА_3, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві 22.10.2011, зареєстрована та фактично проживає: 02218, АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4, зареєстрований: 02218, АДРЕСА_1.

Повний текст судового рішення складено 20.12.2018.

Суддя В. Шевченко