Номер провадження: 22-ц/785/2517/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року м. Одеса

Справа № 2/1519/5507/11

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Калініченко Л.В. 24 березня 2016 року о 10 годині 37 хвилині в м. Одесі,

встановив:

У серпні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 борг у розмірі - 2 171 748,40 грн. та судовий збір.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що у 2012 р. він передав ОСОБА_5 у позику грошові кошти у сумі - 100 000 доларів США, строком - до 15.09.2012 року, про що власноручно відповідачем була написана відповідна розписка.

Кошти у передбачений строк відповідачем не були повернуті. Його звернення до останнього з вимогою повернути борг до позитивного результату не привели.

Відповідно до офіційного курсу НБУ 100 доларів США дорівнюють - 2 171,7484 грн., таким чином розмір боргу становить - 2 171 748,40 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 15.08.2012 р. в сумі - 2 171 748,40 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розписка підтверджує факт передачі ОСОБА_4 та отримання ОСОБА_5 грошей, які останній зобов'язався повернути у строк - до 15.09.2012 р.. У встановлений строк гроші повернуті не були (а. с. 96 - 98 зворотня сторона).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.12.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2016 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 р. касаційну скаргу ОСОБА_7, представника ОСОБА_5, відхилено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.03.2016 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01.12.2016 р. залишено без змін.

ОСОБА_6, як особа, яка не брала участі у справі але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_6 вказує на те, що рішення суду ґрунтується на неналежних та необ'єктивних доказах. Розписка не містить інформації про отримання коштів в борг. Розписка написана під загрозою застосування насильства, про що суд повинен був постановити окрему ухвалу та направити її до правоохоронних органів. Суд надав оцінку доказам без їх взаємного зв'язку з іншими доказами.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 надійшла до суду першої інстанції 05.12.2017 р..

У січні 2018 р. справа надійшла до апеляційного суду Одеської області. У зв'язку з тим, що під час подання апеляційної скарги не було сплачено судовий збір ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2018 р. апеляційну скаргу було залишено без руху. Надано строк для сплати судового збору. Копію ухвали апеляційного суду отримано апелянтом 23.02.2018 р.. Заява про усунення недоліків разом із квитанцією про сплату судового збору надійшла до апеляційного суду - 02.03.2018 р..

12.03.2018 р. ухвалою апеляційного суду відкрито провадження по справі. Ухвалою апеляційного суду від 26.03.2018 р. призначено розгляд справи у судовому засіданні на 10.05.2018 р..

Разом з тим, 28 лютого та 01 березня 2018 р. до апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_6 про повернення справи до суду першої інстанції для усунення недоліків - направлення до апеляційного суду виділених матеріалів справи за її апеляційною скаргою на ухвалу про забезпечення позову по справі.

У судове засідання призначене на 10.05.2018 р. апелянт на з'явилася. 10.05.2018 р. через канцелярію суду надійшло її клопотання про відкладення розгляду справи, надати їй строк для належної підготовки до судового засідання, з проханням повідомити про дату наступного судового засідання у встановленому порядку з дотриманням процесуальних строків. Також 10.05.2018 р. через канцелярію апеляційного суду повторно надійшло клопотання апелянта про повернення справи до Київського районного суду м. Одеси для усунення недоліків або витребування із вказаного суду виділених матеріалів по даній справі за її апеляційною скаргою на ухвалу про забезпечення позову по справі. У заяві апелянт просить розглянути це клопотання за її відсутності.

10.05.2018 р., враховуючи, що це було перше судове засідання, клопотання апелянта задоволено. Розгляд справи відкладено на 07.06.2018 р..

07.06.2018 р. о 12 год. 04 хв. до канцелярії апеляційного суду надійшло клопотання апелянта про відвід судді Заїкіна А.П.. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.06.2018 р. відвід судді Заїкіну А.П. було визнано необґрунтованим. Провадження по справі зупинено. Справу було передано до канцелярії суду для визначення судді, в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Для вирішення питання про відвід судді праву передано судді Цюрі Т.В., яка з 14 червня 2018 р. перебувала у відпустці, з 18 по 19 червня 2018 р. перебувала у відгулах за відрядження, а з 20 по 22 червня 2018 р. перебувала у відрядженні.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області у складі судді Цюри Т.В. від 23.06.2018 р. в задоволені заяви ОСОБА_6 про відвід судді Заїкіна А.П. відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.08.2018 р. провадження по справі відновлено. Розгляд справи призначено на 30.08.2018 р..

ОСОБА_6 у судове засідання, призначене на 30.08.2018 р., не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася. Надала клопотання про відкладення судового засідання, призначене на 30.08.2018 р.. Клопотання обґрунтоване тим, що судову повістку вона отримала з порушенням встановленого строку, їй необхідно ознайомитися із виділеними матеріалами справи щодо ухвали про забезпечення позову, яка оскаржувалася окремо від рішення суду.

ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надав. Його представник у судовому засіданні вважав можливим розглянути справу за відсутності апелянта. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції вже більше двох років не може бути виконане. Як на його думку, поведінка апелянта свідчить про зловживання своїми процесуальними правами, намагання безпідставно затягнути розгляд справи. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказував на те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 вже були перевірені апеляційним та касаційними судами за скаргами ОСОБА_5, за результатами розгляду яких рішення суду першої інстанції про стягнення боргу залишено без змін.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені спору, час який минув з ухвалення Київським районним судом м. Одеси рішення від 24.03.2016 р. - пройшло більше двох років, надходження виділених матеріалів даної цивільної справи, на які посилається апелянт, до апеляційного суду - 15.08.2018 р., відсутності доказів наявності об'єктивних перешкод у апелянта щодо можливості ознайомитися з цими виділеними матеріалами після їх надходження до апеляційного суду, а також що зміст виділених матеріалів відомий апелянту, оскільки саме вона оскаржувала ухвалу про забезпечення позову, процесуальну освідомленість апелянта про знаходження на розгляді апеляційного суду її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, щодо доводи ОСОБА_5 вже перевірялися як апеляційним, так і касаційним судом, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами, передбаченими ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо це не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 1046, 1047, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки встановлено, що ОСОБА_5 порушив умови договору позики щодо повернення суми позики, у встановлений договором строк її не повернув, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 суми боргу за договором позики.

Доводи апелянта про те, що розписка не містить інформації про отримання коштів в борг, розписка написана під загрозою застосування насильства, про що суд повинен був постановити окрему ухвалу та направити її до правоохоронних органів, суд надав оцінку доказами без їх взаємного зв'язку з іншими доказами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи вже були предметом дослідження апеляційного та касаційного суду. Вказаними судами їм була надана відповідна правова оцінка, за результатами якої рішення суду першої інстанції залишено без змін. Доводи ОСОБА_6 у вищевказаній частині зводяться тільки до переоцінки доказів по справі. Жодних посилань щодо інших фактичних обставин по справі апеляційна скарга не містить.

Щодо посилання апелянта про те, що рішення суду першої інстанції стосується її прав та законних інтересів, що підтверджується ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.04.2016 р. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до оглянутих колегією суддів виділених матеріалів з даної цивільної справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 р. у забезпечення позову накладено арешт на автомобіль «SKODA SPACBACK 1598», двигун № НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.04.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 р. про забезпечення позову задоволено частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2015 р. змінено.

Введено заборону на відчуження автомобіля марки «SKODA SPACBACK 1598», двигун № НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5.

Вищевказана ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зміна застосованого судом першої інстанції засобу забезпечення позову з арешту на заборону створює неможливість відчуження транспортного засобу проте відповідач має можливість володіти та користуватися своїм майном. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 04.10.1997 р.. Згідно з ч. 2 ст. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Окремо колегія суддів зауважує, що предметом забезпечення є рухоме неподільне майно, яке зареєстроване за відповідачем, що може свідчити про безпосереднє використання цього транспортного засобу відповідачем. Застосування заходів по забезпеченню повинно забезпечити виконання рішення суду у разі набрання ним законної сили, при цьому законодавством встановлені спеціальні правила звернення на частку в спільно набутому майні, які надають правові гарантії іншому з подружжя у разі наявності вимог кредиторів до подружжя по зобов'язальним правовідносинам (а. с. 77 - 80 виділених матеріалів)

ОСОБА_6 з посиланням на вищевказану ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05.04.2016 р. вказує, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, законні інтереси та обов'язки. Як вказується у вищезазначеній ухвалі апеляційного суду відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 04.10.1997 р.. Разом з тим, апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо порушення прав, законних інтересів та/або обов'язків ОСОБА_6 як іншого подружжя. Як вказувалося вище доводи ОСОБА_6 зводяться тільки до переоцінки доказів по справі.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_6, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе