Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 645/4046/14-ц

провадження № 61-9820св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н .О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк»,

представник позивача - Сухова Тетяна Миколаївна,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Міненкової Н. О., Зазулинської Т. П., Кругової С. С.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Справа переглядалась судами попередніх інстанцій та судом касаційної інстанції неодноразово.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» строкову заборгованість за кредитом у розмірі 59 250,00 доларів США, прострочену заборгованість за кредитом - 14 993,98 доларів США, поточну заборгованість за процентами - 1 025,26 доларів США, прострочену заборгованість за процентами - 48 999,37 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 11 599,40 доларів США, пеню за несвоєчасну сплату процентів - 37 036,54 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань утворилась заборгованість, яку відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити, тому вона підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині задоволення позову про стягнення пені та штрафних санкцій. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АБ «Укргазбанк» пеню за простроченим кредитом у розмірі 6 376,30 грн, пеню за простроченими відсотками у розмірі 14 713,98 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу АБ «Укргазбанк» відхилено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_3 суми пені та штрафу.

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укргазбанк» пеню в розмірі

48 635,94 грн, що складається з: пені за несвоєчасне погашення кредиту - 11 599,40 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів - 37036,54 грн.

У задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 23 600,00 грн відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо стягнення суми штрафу, апеляційний суд, виходив з того, що банком пропущено строк позовної давності, встановлений пунктом 5.8 кредитного договору.

13 вересня 2016 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_3 штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної вимоги банку, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити в силі.

Рішення апеляційного суду оскаржується заявником лише в частині відмови в стягненні штрафу в розмірі 23 600,00 грн.

У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не є переглядом в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо стягнення штрафу та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї частини вимог, апеляційний суд, належним чином не перевірив надані докази у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 04 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 № 18/08-5 та з цього часу встановлено зобов'язання пунктів 3.3.3-3.3.13 щодо страхування предмета іпотеки.

Відповідно до пунктів 3.3.4 та 3.3.4.1 іпотечного договору іпотекодавець на період дії дійсного договору зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від усіх ризиків за даним видом страхування та виконати усі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

Вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування, за яким застраховано предмет іпотеки, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

Згідно з пунктом 3.3.4.2 іпотечного договору іпотекодавець зобов'язаний не пізніше, ніж за 3 робочі дні до граничного строку сплати чергових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 робочий день до граничного строку сплати чергових платежів, визначеного договором страхування, надавати іпотекодержателю докази таких сплат.

Постановою Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року, якою було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2015 року, з підстав не врахування апеляційним судом пункту 5.8 кредитного договору при ухваленні рішення в частині стягнення штрафу та пені, та встановлено, що виконання зобов'язань за кредитним договором припинилось з грудня 2008 року.

Відповідно до пункту 5.8 кредитного договору від 04 серпня 2008 року

№ 21/08-5К, укладеного між сторонами, строк позовної давності встановлюється у три роки, у тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості за кредитом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що з вимогою про стягнення з іпотекодавця штрафу банк звернувся 14 березня 2014 року.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми штрафу у розмірі 23 600,00 грн та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, враховуючи те, що за умовами пунктів 3.3.4, 3.3.4.1 іпотекодавець зобов'язаний вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування, та те, що банком не надано доказів ухилення від сплати страхових платежів з 2013 року, як і виконання таких платежів відповідачем до 2013 року, встановивши, що відповідач з грудня 2008 припинила виконання зобов'язань за кредитним договором, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимоги банку щодо стягнення з відповідача суми штрафу, оскільки банком пропущено строк позовної давності, встановлений пунктом 5.8 кредитного договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк», залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року в частині

позову публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафу в розмірі 23 600,00 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило