Справа №487/4241/16-ц 30.08.2018
Провадження №22-ц/784/1431/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/4241/16-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про

визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору

за апеляційною скаргою

представника позивача ОСОБА_1 -

адвоката ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 4 липня 2018 року суддею Гаврасієнком В.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними додаткових угод до кредитного договору.

Позивачка зазначала, що 24 січня 2008 року уклала з ЗАТ КБ «ПриватБанк», який було перейменовано на АТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір № NKIPGA00000076, за яким отримала 30 000 доларів США на споживчі цілі та 6 118 доларів США на сплату страхових платежів, строком до 24 січня 2027 року з процентною ставкою 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі щомісячною сплатою 348,19 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. 15 травня 2012 року вона уклала з банком додаткову угоду, якою змінено графік погашення заборгованості, збільшено щомісячний платіж. 24 вересня 2013 року між сторонами укладено ще одну додаткову угоду, за якою суму боргу збільшено до 51 221,28 доларів США, а щомісячний платіж - до 661,79 доларів США.

Посилаючись на те, що підписала додаткові угоди під тиском банку, а їх умови суперечать чинному законодавству, в тому числі Закону «Про захист прав споживачів»: не зазначена загальна сума кредиту, не обгрунтовано збільшено розмір кредиту на суму страхових платежів, застосована іноземна валюта, будь-яких додаткових коштів вона не отримувала, а при підписанні додаткових угод відповідачем застосовано факсимільний підпис, ОСОБА_1 просила визнати недійсними додаткову угоду до кредитного договору від 15 травня 2012 року та додаткову угоду до кредитного договору від 24 вересня 2013 року.

Представник відповідача, надавши суду відзив, позов не визнав (а.с. 129-130), посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для визнання додаткових угод недійсними. Страхові платежі від імені позивачки щороку перераховувались відповідно до договорів страхування, а в наслідок укладення додаткових угод ОСОБА_1 мала більш лояльні умови повернення заборгованих сум.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовувала позов.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.

В судове засідання апеляційного суду представник банку, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не з'явився. Справу розглянуто у відсутності представника відповідача за участю представника позивачки.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1,3 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК).

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК).

Загальні підстави недійсності правочину встановлені частиною 1 статті 215 ЦК, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою статті 203 цього Кодексу.

Правилами частин 1-3 статті 203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Закон України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон) застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини.

За змістом статей 11, 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Згідно з частиною третьою статті 207 ЦК використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № NKIPGA00000076 (далі - Кредитний договір), за яким позичальник отримала 30 000 доларів США на споживчі цілі та 6118 доларів США на сплату страхових платежів строком до 24 січня 2027 року з процентною ставкою 1% на місяць на суму залишку заборгованості та щомісячною сплатою 348,19 доларів США (а.с. 7-10). На забезпечення виконання зобов'язань цього ж дня було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Цього ж дня між ОСОБА_1 та ЗАТ СК «ІНГОССТРАХ» укладені договори страхування майна та особистого страхування (а.с.91-92).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2010 року з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на корить банку стягнуто 280 224, 55 грн. кредитної заборгованості (достороково), яка виникла станом на 25 травня 2010 року (а.с. 40). Рішення суду боржниками не виконане.

15 травня 2012 року ОСОБА_1 уклала з банком додаткову угоду до Кредитного договору, за умовами якої: загальна заборгованість, що виникла станом на цей час, зменшувалась на 9 742, 41 доларів США; змінювався загальний розмір наданого кредиту (до 48 772,44 доларів США), відсоткова ставка (1,26% на місяць); передбачались умови нарахування штрафу, неустойки; узгоджено новий графік повернення кредиту (24 січня 2017 року) та розмір щомісячного платежу (622, 77 доларів США) та інше. (а.с 11-12).

Додаток №1 (графік) до додаткової угоди, як і сама додаткова угода від 15 травня 2013 року підписані сторонами.

24 вересня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до Кредитного договору, якою передбачено зменшення заборгованості на 10197,45 доларів США, загального розміру кредиту (51 221,28 доларів США), зміна графіку та розмір щомісячного платежу (661,97 доларів США).

Додаток №1 (графік) до додаткової угоди, як і сама додаткова угода від 24 вересня 2012 року підписані сторонами.

Отже, не зважаючи на дострокове стягнення з позивачки всієї заборгованості за Кредитним договором за судовим рішенням, сторони узгодили розстрочення повернення кредиту до 21 січня 2027 року, зменшення розміру заборгованості станом на час укладення додаткових угод на значну суму, визначили щомісячний платіж та наслідки порушення цих зобов'язань позичальником. Умови щодо зменшення нарахованої заборгованості поряд з встановленням підвищеної відповідальності за невиконання зобов'язань в наступному є певними взаємними поступками один одному.

Додаткові угоди від 15 травня 2012 року та 24 вересня 2013 року (додатки №1) містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність, обсяг платежів на весь час користування кредитом, що по суті є повною інформацією про сукупну вартість кредиту.

Зі змісту додаткових угод та відзиву представника відповідача вбачається, що загальний розмір кредиту (48 772,44 доларів США, 51221,28 доларів США) збільшувався на розмір простроченої заборгованості за процентами на час укладення додаткових угод, тому не може вважатись переконливим посилання апелянта на те, що банк незаконно збільшував страхові виплати .

Не можна погодитись і з твердженням апелянта про те, що договори страхування припинили дію у 2009 році. Відповідно до пункту 10 договору страхування майна та пункту 11 договору особистого страхування дія договору, укладеного на один рік, пролонгується при внесенні страхового платежу на кожний наступний рік.

Отримання кредитних коштів, спрямованих на сплату страхових плдатежів протягом 2008-2027 року, особисто позичальником умовами Кредитного договору та додатковими угодами не передбачалось.

У 2014 році ОСОБА_1 зверталась з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про внесення змін до Кредитного договору та додаткової угоди від 24 вересня 2013 року щодо курсу валюти виконання зобов'язань, який просила визначити на час укладення додаткової угоди. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.43).

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 лютого 2017 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно стягнута заборгованість станом на 18 лютого 2016 року в розмірі 1 185 111,35 грн. (а.с. 131-133).

Отже, як учасник судових спорів щодо виконання кредитних зобов'язань з 2010 року, ОСОБА_1 розуміла умови Кредитного договору та додаткових угод, зокрема умови відповідальності за порушення зобов'язань. За роз'ясненнями або додатковою інформацією щодо окремих положень додаткових угод ОСОБА_1 не зверталась, в подальшому продовжувала здійснювати платежі з урахуванням додаткових угод (а.с.70-86). Укладення додаткових угод пояснювала бажанням уникнути звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, тобто не вважала їх несправедливими.

Доказів істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін у додаткових угодах, а також ознак обману в діях відповідача, ОСОБА_1 суду не надала.

Визначення додатковими угодами валюти кредитування - долари США не є порушенням вимог частини 3 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», оскільки цими правочинами визначались лише умови повернення кредиту, наданого у січні 2008 року.

Встановлені обставини свідчать про те, що позивачкою не спростовано презумпції правомірності правочинів, тобто того, що при укладенні додаткових угод вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, дійшла добровільної згоди на запропоновану банком зміну умов повернення кредитних коштів, а такі умови не суперечать вимогам статей 11, 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Відсутність порушень вимог статті 203 ЦК та вимог статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» є підставою для відмови в позові про визнання додаткових угод від 15 травня 2012 року та 24 вересня 2013 року недійсними.

Оскільки основний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову відповідає обставинам справи та вимогам цивільного законодавства, а апеляційна скарга не містить доводів, які би спростовували ці висновки. або доводили би порушення судом норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 30 серпня 2018 року.