Провадження № 4-с/521/126/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.

за участі секретаря судового засідання Кіліян О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали скарги ПАТ «УкрСиббанк», заінтересована особа Другий Малиновський ВДВС м. Одеса ГТУЮ у Одеській області на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ «УкрСиббанк» із скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа - Другий Малиновський ВДВС м. Одеса ГТУЮ у Одеській області та просить суд визнати неправомірними діями державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 56819013 від 17.10.2018р. та постанову державного виконавця відділу Другого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 17.10.2018р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 56819013 скасувати.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та стягнуто з них в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 744,10 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.09.2015р. становить еквівалент 16701,31 грн., заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 4199,17 грн. та в рівних частках стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. На виконання вказаного рішення Малиновський районний суд м. Одеси 14.07.2016р. видав виконавчі листи № 521/16469/15-ц. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої було відкрито виконавче провадження № 56819013 з примусового виконання зазначених виконавчих листів, на суму боргу 20900,48 грн. 12.09.2018 року ПАТ «УкрСиббанк» направив скаргу на дії державного виконавця Другого Малиновського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, якою просив внести виправлення у постанову державного виконавця, а саме вказати в постанові про відкриття виконавчого провадження заборгованість за кредитним договором в сумі 744,10 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.09.2015р. еквівалентно 16701,31 грн., заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 4199,17 грн. на що було отримано відповідь, в якій зазначено, що 06.09.2018р. на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в розмірі 24630,33 грн., які розподілено гідно вимог ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» та перераховані платіжним дорученням на вказаний стягувачем розрахунковий рахунок ПАТ «УкрСиббанк». 17.10.2018р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», боржником сплачено борг у повному обсязі та перераховано на користь стягувача, що підтверджується платіжним дорученням № 993 від 20.09.208р., виконавчий збір та витрати надіслані за належністю. Однак дані обставини не відповідають дійсності, оскільки рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки стягнення заборгованості визначено в іноземній валюті та сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Державний виконавець недбало поставився до своїх прямих обов'язків, які були покладені на нього Державою, що призвело до порушення ПАТ «УкрСиббанк».

Скаржник в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Другого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ у Одеській області в судовому засіданні заперечував проти скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем виконано рішення суду в спосіб та порядок встановлений виконавчим документом, крім того стягувачем було здійснено сплату авансового внеску в розмірі 418,01 грн., що еквівалентно 2% суми, що підлягає стягненню згідно виконавчого документа, а саме в сумі 20900,48 грн.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.03.2016р. Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 744,10 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.09.2015р. складає еквівалент 16701,31 грн., заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 4199,17 грн., а також стягнуто в рівних частках витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн.

На підставі вищезазначеного судового рішення Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 521/16469/15-ц 14.07.2016р.

19.07.2018р. ПАТ «УкрСиббанк» пред'явив вищезазначений виконавчий лист до виконання, надавши при цьому заяву про відкриття виконавчого провадження щодо виконавчого листа № 521/16469/15-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 14.07.2016р. до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області.

25.07.2018 року державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 3,4,24, 25,26,27 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження ВП №56819013 з примусового виконання виконавчого листа № 521/16469/15-ц.

У вищезазначеній постанові державний виконавець зазначив про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 20900,48 грн.

Проте таке мотивування державного виконавця не відповідає змісту резолютивної частини прийнятого рішення Малиновським районним судом м. Одеси від 09.03.2016р., тим самим змінюючи його.

06.09.2018р. на депозитний рахунок відділу надійшли грошові кошти у розмірі 24630,33 грн., які було розподілено відповідно до вимог ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» та перераховані платіжним дорученням № 993 від 20.09.2018р. на сказаний стягувачем розрахунковий рахунок № 0113 в ПАТ «УкрСиббанк».

Внаслідок чого, 17.10.2018р. головним державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_6 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», посилаючись при цьому на те, що боржниками сплачено борг в повному обсязі та перераховано відповідні грошові кошти на рахунок стягувача.

З таким рішенням та висновком державного виконавця суд погодитися не може посилаючись на наступні обставини.

В силу статті 19 Конституції України, органи Державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 533 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З матеріалів справи вбачається, що боржниками здійснено платіж 06.09.2018р., а тому державним виконавцем не здійснено конвертування валюти відповідно до курсу НБУ на день його здійснення.

Так станом на 06.09.2018 року згідно з офіційним курсом НБУ долар США по відношенню до гривні складав 28,411552 за одну одиницю відповідно. Таким чином сума, яка була сплачена боржником 06.09.2018 року становить 735,63 дол.США, що не відповідає сумі повного виконання судового рішення, а саме наявна ще заборгованість в розмірі 8,46 дол. США.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому ОСОБА_5, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим ОСОБА_5, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього ОСОБА_5 та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього ОСОБА_5 підлягають примусовому виконанню.

Так суд робить висновок, що виконавчий лист є документом, на підставі якого виконавча служба здійснює примусове виконання відповідного судого рішення.

У ст. 18 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим ОСОБА_5 заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв'язку із цим на нього покладається обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим ОСОБА_5.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

За виконавчим листом виконанню підлягало рішення суду про стягнення з боржників на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу за кредитним договором у розмірі 744,10 дол. США, що станом на 24.09.2015р. за офіційним курсом НБУ становило 16701,31 грн.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 2 ОСОБА_5 України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього ОСОБА_5 визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

ОСОБА_5 платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга ст. 192 ЦК України).

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 ЦК.

У зв'язку з наведеним суд прийшов до висновку, що чинному законодавству України не суперечить стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме в іноземній валюті надавався кредит за договором і позивач просив стягнути суму боргу в зазначеній валюті.

Відповідно до пункту 30.1 ст. 30 ОСОБА_5 України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження».

Так відповідно до ч. 3 ст. 49 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Отже, державний виконавець був зобов'язаний керуватися положеннями, визначеними у ст. 49 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження».

Крім того суд зазначає, що цивільні відносини між банком - стягувачем та боржником виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту в іноземній валюті, сторонами визначено в цьому договорі й валюту боргу, й валюту платежу саме іноземну валюту - долари США, з огляду на, що саме в такій валюті зобов'язання належало й виконати боржником.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.03.2016 року встановлено існування між сторонами валютного грошового зобов'язання, сума боргу також визначена в іноземній валюті, яка й була стягнути з відповідачів.

Таке рішення відповідає правовій позиції Верховного Суду України, сформульованій у постанові від 10 лютого 2016 року справі №6-1680цс15, згідно з якою якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

На час укладення кредитного договору з боржником ОСОБА_5 України «Про захист прав споживачів» не передбачалася заборона на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що таке судове рішення не є підставою зміни змісту договірного зобов'язання, що існувало між сторонами. Це повною мірою стосується й умов договірного зобов'язання щодо валюти зобов'язання та валюти платежу, тобто у правовідносинах між кредитором та боржником умови грошового зобов'язання, визначені в іноземній валюті, є незмінними. З огляду на наведене рішення суду від 09.03.2016 року підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених ст. 49 ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження». При цьому сума боргу, що підлягає стягненню за вказаним судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-1063цс17.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Встановивши, що оскаржувана постанова державного виконавця ухвалена передчасно та без достатніх правових підстав, а відповідно, є неправомірною, суд вважає, що це є підставою для її скасування.

Враховуючи досліджені судом обставини, суд вважає скаргу ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтованою.

Виходячи із змісту статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо задоволення відповідної скарги.

Керуючись ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження», ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ПАТ «УкрСиббанк», заінтересована особа Другий Малиновський ВДВС м. Одеса ГТУЮ у Одеській області на дії державного виконавця - задовольнити.

Визнати неправомірними діями державного виконавця Другого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 56819013 від 17.10.2018р.

Постанову державного виконавця відділу Другого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 17.10.2018р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 56819013 скасувати.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.А.Мазун