ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1800/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2018 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Домарєва О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Марченко Л.В.,

позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 «Про поділ майна» та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 «Про поділ майна»,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 з позовними вимогами, які в подальшому були збільшені, про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 визнати за ним право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1, а також стягнути на його користь сплачений ним судовий збір у розмірі 3564 грн. 00 коп., 1886 грн. 92 коп., 480 грн.00 коп. /т.1, а.с.56-59, 66/. Крім того, ОСОБА_2 за цивільним позовом просив визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 рухоме майно, а саме: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд», холодильник «Самсунг», морозильну камеру, мультиварку «Раймонд», мікрохвильову піч, пральну машину «LG», телевізор «Самсунг», гідромасажний блок, телевізор «Самсунг», систему Kentepp-110, кухонний стіл, диван «Лія», прихожу, спальний гарнітур «Евіта», комод «Комфорт», шафу-купе, меблі у вітальні, меблі «Юніор», кухню «Ларису», комод «Білорусія», тумбу для взуття, столові прилади, два килима, сервіз чайний, стіл, пенал у ванній кімнаті, умивальний комплект, комплекти постільної білизни 5 шт., визнати за ним право власності на рухоме майно: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд», холодильник «Самсунг», телевізор «Самсунг», спальний гарнітур «Евіта», меблі у вітальні, морозильну камеру, тобто на загальну суму 59 549 грн. та додатково стягнути судові витрати з ОСОБА_6 у розмірі 640 грн. 00 коп. /т.2, а.с.35, 36-38, 66-70, 139-148/ Крім того, ОСОБА_2 просив визнати грошові кошти у розмірі 220 000 грн. 00 коп., отримані ним за договором позики грошових коштів від 10.06.2012 р. для купівлі автомобіля KIA Sorento д.н.з. НОМЕР_5, особистою приватною власністю ОСОБА_2, та визнати автомобіль KIA Sorento д.н.з. НОМЕР_5 особистою приватною власністю ОСОБА_2 /т. 2 а.с. 156/.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначив, що 26.12.1997 р. він з відповідачем ОСОБА_6 зареєстрував шлюб, від якого вони мають двох спільних дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час спільного проживання з відповідачем однією сім'єю, ними було придбано нерухоме майно, шляхом укладання договору 22.11.2002 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та ОСОБА_10 купівлі-продажу трикімнатної квартири, загальною площею 78,52 кв.м., жилою площею 72,20 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана за спільні кошти в інтересах їх сім'ї, для спільного проживання у ній однією сім'єю відповідача разом із ним та їх сином, та право власності та документи на дану квартиру були оформлені на відповідача ОСОБА_6, тому вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності /т. 1 а.с. 56-59/. Позивач також долучив копії чеків на підтвердження того, що рухоме майно, а саме: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд», холодильник «Самсунг», телевізор «Самсунг», спальний гарнітур «Евіта», меблі у вітальні, морозильну камеру загальною вартістю 59 549 грн. були придбані його матір'ю ОСОБА_11 /т.2 а.с. 140-148/. Крім того, позивач зазначив, що 13.06.2012 р. він придбав у ТОВ «Автоцентр на Харківському» автомобіль KIA Sorento д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 312 800 грн. Для придбання зазначеного автомобіля ним був укладений договір позики грошових коштів від 10.06.2012 р. у розмірі 220 000 грн. до 01.03.2017 р., які 14.03.2017 р. ним були повернуті позикодавцю ОСОБА_12 за рахунок продажу зазначеного автомобіля 10.03.2017 р. ОСОБА_13 Крім того, частину грошових коштів для придбання зазначеного автомобіля були надані його матір'ю ОСОБА_11, що підтверджується заявою про видачу готівки № 1 від 26.04.2012 р. Оскільки у нього з відповідачем не було коштів для придбання вказаного автомобіля, тому він придбав їх за особисті кошти, вступивши в боргове зобов'язання /т. 2 а.с. 156/.

Звертаючись із остаточними зустрічними позовними вимогами ОСОБА_6 вказала, що майном, яке підлягає розподілу є: 10 % від вартості квартири АДРЕСА_1 та автомобіль KIA Sorento д.н.з. НОМЕР_5, що був придбаний 13 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, а також просила провести зарахування взаємних вимог щодо сплати коштів в порядку ст. 601 України. У відзиві на позов представник ОСОБА_6 просив позовні вимоги ОСОБА_2 відхилити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 На обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 зазначила, що вона разом із ОСОБА_2 з 26.12.1997 р. по 18.07.2016 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. 19.11.1997 р. ОСОБА_6 прийняла від батька в дар квартиру АДРЕСА_3, отже ця квартира є її особистою власністю. 08.07.1998 р. ОСОБА_6 продала квартиру АДРЕСА_3 за 200 грн. 00 коп., таким чином 200 грн. 00 коп. є її особистою власністю. ОСОБА_6 в цей же день придбала квартиру АДРЕСА_4 за 200 грн. 00 коп., які були отримані від продажу квартири НОМЕР_9. Оскільки ця квартира була придбана за її особисті кошти, то вважається її особистою власністю. В жовтні 2002 р. ОСОБА_6 продала квартиру АДРЕСА_4 за 13 400 доларів США, що за курсом НБУ становило 13400*5,3304=71427 грн. (5.3304 за 1 долар США). Оскільки вказана квартира є її особистою власністю, отримані від її продажу кошти, також вважаються її особистою власністю. В листопаді 2002 р. за кошти, виручені від продажу квартири АДРЕСА_4 була придбана квартира АДРЕСА_1. Оскільки квартира була придбана за її особисті кошти, то вважається особистою власністю ОСОБА_6, при цьому вона підтверджує, що 10% від вартості квартири АДРЕСА_1 складали спільні кошти подружжя. Автомобіль KIA Sorento, кузов НОМЕР_6 був придбаний ОСОБА_2 13.06.2012 р. на підставі договору купівлі-продажу і відповідно до ст. 60 СК України є спільним майном подружжя, оскільки ОСОБА_2 не довів, що кошти отримував від своєї матері, крім того, договір позики від 10.06.2012 р. є фіктивним, оскільки ОСОБА_2 змінював свої пояснення щодо придбання даного автомобіля, та на її думку він вводить суд в оману. 10.03.2017 р. ОСОБА_2 без письмової нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_6 відчужив цінне рухоме майно (автомобіль KIA Sorento) на користь ОСОБА_13 шляхом укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 10.03.2017 р. без згоди ОСОБА_6, тому вона висуває вимогу щодо отримання компенсації ринкової вартості відчуженого автомобіля не в інтересах сім'ї майна у розмірі 237 602 грн. 95 коп. ОСОБА_6 заперечує проти визнання отриманих коштів у розмірі 220 000 грн., отриманих за договором позики від 10.06.2012 р. особистим майном ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_2 не вказує хто оспорює цей факт, проте вона заперечує щодо того, що вказана у договорі позики сума коштів була використана на купівлю спірного автомобіля KIA Sorento, оскільки ці кошти на автомобіль не витрачались і ОСОБА_2 не надав належних доказів на підтвердження протилежного. ОСОБА_2 надав оцінку спірної квартири, згідно якої її вартість становить 1 399 000 грн., таким чином 10% від вартості квартири становить 139 000 грн, отже у випадку зарахування зустрічних вимог по стягненню ? вартості автомобіля на користь ОСОБА_6 необхідно буде стягнути 167 652 грн. 95 коп. Їй не відомо, де саме і у чийому володінні зараз знаходиться хатнє майно, яке просить визнати спільним майном ОСОБА_2 і яке на його думку підлягає поділу, оскільки воно не є спільним майном подружжя та купувалось ОСОБА_11, тому вона залишила без розгляду ці вимоги, жодним чином його вартість обґрунтована не була.

Ухвалою суду від 06.07.2016 р. вищевказану справу за первісним та зустрічним позовом «Про поділ спільного майна подружжя» виділено в самостійне провадження /т.1, а.с. 1-2/.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 23.07.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. При цьому відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 189 ЦПК України було визначено склад учасників процесу та виключено з їх числа третю особу ОСОБА_13 (т. 2, а.с.197, 206-207).

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали первісний позов, та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представники ОСОБА_6 в судовому засіданні проти первісного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що за гроші ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_4 був проведений ремонт та понесені витрати по переїзду з квартири АДРЕСА_3. Після продажу ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_4 грошей у подружжя було недостатньо для купівлі квартири, яка є предметом спору, а саме квартири АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_11 надала їм суму, якої не вистачало, та взяла на себе витрати по ремонту квартири, а також витрати на фінансування купівлі меблів та іншого хатнього майна. В процесі купівлі квартири та матеріальному благополуччі дітей приймали участь тільки він та ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з вересня 1996 р. її син та ОСОБА_2 проживав в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 в належній їй квартирі до березня 1997 р. З березня 1997 р. вони почали проживати в квартирі, яка належала ОСОБА_14 по АДРЕСА_3 19.11.1997 р. ОСОБА_14 оформив договір дарування зазначеної квартири на його доньку ОСОБА_6 26.12.1997 р. сторони зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_5. в них народився син. В цей же період в квартирі відбувся ремонт за кошти її та її чоловіка. Через півроку, 08.07.1998 р. була придбана квартира по АДРЕСА_4 дорожче ніж колишня, різницю якої оплатила вона. В цій квартирі був зроблений ремонт та всі меблі та техніка була придбана за її фінансовою участю. В даній квартирі сторони прожили 4 роки. Потім вона запропонувала їм покращити житлові умови, у зв'язку з чим квартира по АДРЕСА_4 була продана та придбана трикімнатна квартира, яка була набагато дорожче, а тому половину всієї суми на купівлю нової квартири подружжю дала вона. Квартира була в жахливому стані, всі будівельно-ремонтні матеріали забезпечувала вона для ремонту. Меблі, сучасна техніка також були придбані за її кошти. В купівлі квартири та матеріальному благополуччі дітей приймала участь тільки вона та ОСОБА_15 В неї зберіглися чеки про купівлю меблів та побутових приладів. Крім того, вона надала своєму синові ОСОБА_2 гроші, яких йому не вистачало для придбання автомобіля, які вона отримала шляхом зняття готівки з особистого банківського рахунку.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 1997 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2016 р. був розірваний, рішення суду набрало законної сили. ОСОБА_6 мала дошлюбне прізвище «ОСОБА_6».

Встановлено, що під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - який є повнолітньою особою, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є малолітньою особою /т.1, а.с. 62,63/.

Встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видано на ОСОБА_6, чого сторони в судовому засіданні не оспорювали.

Відповідно до звіту ТОВ «Експерт-інжиніринг сервіс» від 04.10.2016 р. про незалежну оцінку вартості квартири АДРЕСА_1 квартира загальною площею 78,5 кв.м., дата оцінки 03.10.2016 р., база оцінки: ринкова вартість, курс НБК на дату оцінки: 25,9368 грн./1 дол.США, ринкова вартість: 1 399 000 грн. (без ПДВ) /т. 1, а.с. 155-180/.

Відповідно до висновку (акту) з експертної оцінки від 27.09.2016 р., складеної ФОП ОСОБА_16, сертифікат суб'єкта оцінюючої діяльності № 691/15 від 27 серпня 2015 року Фонд державного майна України, ринкова вартість транспортного засобу KIA Sorento, кузов НОМЕР_6 станом на 27.09.2016 р. становить 208 000 грн. 00 коп. /т.1 а.с.178-180/.

Відповідно до договору дарування від 19.11.1997 р. ОСОБА_14 подарував ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 43,3 кв.м. /т.1, а.с.11/.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.07.1998 р. ОСОБА_6 продала квартиру АДРЕСА_3 за 200 грн. ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 кожному в рівних частинах /т.1 а.с.13/.

Відповідно до відповіді в.о. завідувача Першою київською нотаріальною конторою від 11.12.2015 р. № 1059/01-16 - ОСОБА_6 08.07.1998 р. купила квартиру АДРЕСА_4 за 200 грн. відповідно до змісту договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, що 08.07.1998 р. був посвідчений за реєстровим № 22-2863 Першою київською державною нотаріальною конторою /т.1, а.с.12/.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.11.2002 р. ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_1 у продавців ОСОБА_9, ОСОБА_21, ОСОБА_10, ОСОБА_22 /т.1 а.с. 14/.

Станом на 22.11.2002 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, разом виховували малолітню дитину, вели спільний побут, мали спільне господарство та взаємні права та обов'язки подружжя та батьків.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_10 ОСОБА_6 в період проживання з ОСОБА_2 працювала на посадах: лаборанта, кухарем, менеджером, продавцем консультантом /т.1, а.с.22-24/.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 29.03.2016 р. № 3329/с/26-53-08-02-12 ОСОБА_2 в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. отримував доходи від підприємницької діяльності /т.1, а.с.118-119/.

Відповідно до договору дарування від 27.05.2008 р. ОСОБА_23 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_2 прийняв у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 /т.1 а.с.37-38/.

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 13.06.2012 р. № 214258-Y00697, ОСОБА_2 13.06.2012 р. придбав автомобіль KIA Sorento, кузов НОМЕР_6 /т.1 а.с.25-35/.

Станом на 13.06.2012 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, разом виховували двох малолітніх дітей, вели спільне господарство, мали спільний побут та взаємні права та обов'язки подружжя та батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до копії заявки на видачу готівки № 1 від 26.04.2012 р. ОСОБА_11 отримала готівкові кошти у розмірі 340 000 грн.00 коп., тому представник ОСОБА_2 в запереченнях від 02.03.2016 р. стверджував про те, що саме дані гроші були використані на купівлю спірного автомобіля, який придбавався для використання ОСОБА_11 за її гроші. /т.1, а.с. 48-55/.

В подальшому ОСОБА_2 стверджував, що зазначений автомобіль був придбаний ним 13.06.2012 р. за 312 800 грн. У зв'язку із придбанням вказаного автомобіля було укладено договір позики грошових коштів від 10.06.2012 р. у розмірі 220 000 грн. до 01.03.2017 р., які 14.03.2017 р. ним були повернуті позикодавцю за рахунок продажу зазначеного автомобіля 10.03.2017 р. ОСОБА_13, частина грошових коштів на придбання вказаного автомобіля були надані його матір'ю ОСОБА_11, відповідно до заяви про видачі готівки № 1 /т.2, а.с.69/.

Відповідно до договору позики грошових коштів від 10.06.2012 р. ОСОБА_12 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 220 000 грн. 00 коп. в якості позики до 01.03.2017 р. В договорі зазначено, що сторони свідчать про те, що одержання позики пов'язано із придбанням автомобіля KIA Sorento. /т.2, а.с.71/. В подальшому 14.03.2017 р. була складена заява та нотаріально посвідчена про те, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 220 000 грн.00 коп. /т.2, а.с. 72/.

Відповідно до копії договору дарування грошових коштів від 11.12.2004 р. ОСОБА_24 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар від неї її грошові кошти у розмірі 189 000 грн. 00 коп. /т. 2, а.с.73/.

ОСОБА_2 стверджував, що всі ремонтні роботи у зазначених вище квартирах були проведені за рахунок подарованої йому його бабусею грошових коштів у розмірі 189 000 грн. 00 коп.

З пояснень свідків встановлено, що мати ОСОБА_2 підтримувала матеріально подружжя та надавала їм кошти, яких їм не вистачало на придбання квартири та здійснювала ремонт за власні кошти для подружжя. Крім того, сім'ї допомагала бабусяОСОБА_2, яка подарувала йому гроші.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.368 ч.4 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 36 697 грн. 11 коп., на підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_7 від 22.11.2002 р., укладеного між ОСОБА_25, ОСОБА_21, ОСОБА_10, ОСОБА_22 (продавці) та ОСОБА_6 (покупець) (т.1 а.с. 14), проте в матеріалах справи містяться копії розписок (т.1 а.с. 15,16), про отримання 22.11.2002 р. ОСОБА_9 від ОСОБА_6 за продану квартиру 26 000 доларів, його частка 16 300 доларів, 9700 доларів - частка колишньої дружини, та про отримання 22.11.2002 р. ОСОБА_10, грошей від продажу квартири в сумі 9 700 доларів від ОСОБА_6

Також, встановлено, що подружжям 13.06.2012 р. був придбаний автомобіль KIA Sorento, кузов НОМЕР_6 двигун: НОМЕР_8, 2012 року випуску, вартістю 312 800 грн. 00 коп. з ПДВ, (без ПДВ сума становить: 260 666 грн. 67 коп.) на підставі Договору № 214258-Y00697 від 13.06.2012 р. укладеного між ТОВ «Автоцентр на Харківському»(продавець) та ОСОБА_2 (покупець) /т. 1, а.с. 25-29/. В подальшому зазначений автомобіль був відчужений ОСОБА_13 на підставі договору купівлі продажу 8045/2017/364111 транспортного засобу від 10.03.2017 р. укладеного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_13 (покупець) про продаж вищевказаного автомобіля, який зараз має д.н.з. НОМЕР_2 (т. 1 , а.с. 231, т. 2 а.с. 24) за 225 508 грн. 00 коп.

Оскільки сторонами та їх представниками підтверджено, що зазначені вище нерухоме та рухове майно було придбано у період шлюбу сторін, вказане майно є об'єктом спільної власності подружжя та може бути предметом поділу в судовому порядку. Обговорюючи позовні вимоги ОСОБА_6 щодо необхідності визнання за нею права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 та припинення права власності ОСОБА_2на 5/100 частин цієї квартири, суд враховує, що ОСОБА_6 не доведено належними та допустимими доказами, що 95/100 спірної квартири у частковому співвідношенні були придбані нею за її особисті кошти, оскільки ці твердження спростовуються сукупністю вищенаведених та досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показаннями свідка ОСОБА_11, яка зазначила, що вона разом із батьком відповідачки ОСОБА_14 допомагали подружжю придбати спірну квартиру. Особисто вона доклала половину грошових коштів для придбання спірної квартири, а також разом із ОСОБА_14 доклали чималих зусиль для облаштування цієї квартири, придбання необхідної мебелі та техніки. Зазначені обставин підтвердив також свідок ОСОБА_14, батько відповідачки ОСОБА_6, який підтвердив, що спірна квартира була придбана за спільні грошові кошти подружжя. Свідок зазначив, що у придбанні та облаштуванні спірної квартири подружжю допомагали він та ОСОБА_11 Остання докалала чималих зусиль для облаштування спірної квартири, за її кошти був зроблений ремонт у попередній квартирі, яка була потім продана. Крім того, ОСОБА_11 надала подружжю значну частину грошових коштів, яких не вистачало для придбання спірної квартири. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 була офіційно працевлаштована та отримувала дохід, а ОСОБА_2 отримував дохід від здійснення підприємницької діяльності, що свідчить про наявність грошових коштів для придбання спірного майна як у позивача, так і у відповідачки, що спростовує протилежну позицію ОСОБА_6 А тому позовні вимоги останньої в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_6 щодо автомобіля KIA Sorento, суд вважає за необхідне, враховуючи підтвердження в судовому засідання придбання спірного автомобіля у період шлюбу сторін, визнати вказане рухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, враховуючи, що вказаний автомобіль був проданий ОСОБА_2, суд не вбачає підстав для визнання вказаного автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності на вищезазначений автомобіль, а тому об'єктом права спільної сумісної власності слід вважати грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за продаж вказаного автомобіля у розмірі 225 508 грн. 00 коп., які як спільне майно подружжя підлягають поділу по ? частині кожному з членів подружжя та подальшому стягненню належної ОСОБА_6 частини з ОСОБА_2, у власності якого перебувають ці грошові кошти.

Обговорюючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання особистою приватною власністю останнього грошових коштів в сумі 220 000 грн., отриманих ним за договором позики грошових коштів від 10.06.2012 р., суд вважає дані вимоги безпідставними, оскільки підставою для звернення з позовом до суду є невизнані або оспорювані права, проте ОСОБА_2 не зазначає ким взагалі оспорюється факт отримання ОСОБА_2 зазначених грошових коштів, а ОСОБА_6 є неналежним відповідачем за вказаними вимогами, оскільки не є стороною даного довогору позики та, як вбачається із пояснень ОСОБА_6, останній було не відомо про існування даного договору. А тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині слід відмовити.

Також, обговорюючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання автомобіля KIA Sorento д.н.з. НОМЕР_5 його особистою приватною власністю, з посиланням на готівковий чек та договір позики на купівлю автомобіля KIA Sorento, суд приходить до висновку, що дані факти не знайшли свого підтвердження, оскільки в ході судового розгляду ОСОБА_2 неодноразово змінював пояснення щодо цілі та засобів придбання вищевказаного автомобіля. Так, посилаючись на готівкові кошти, зняті матір'ю ОСОБА_11, як на джерело походження грошових коштів для придбання автомобіля, ОСОБА_2 не надав суду доказів, що зазначені грошові кошти були використані саме для придбання спірного автомобіля KIA Sorento. Із заяви про видачу готівки від 26.04.2012 р. вбачається тільки той факт, що ОСОБА_11 зняла гроші у розмірі 340 000 грн., а не передала їх синову, оскільки будь-які правочини між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 щодо позики чи передачі грошей відсутні, хоча відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, належать вчиняти у письмовій формі. Таким чином, суд вважає недоведеним, що придбання спірного автомобіля KIA Sorento здійснювалось за грошові кошти, належні матері позивача ОСОБА_11 Також, обговорюючи позицію ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти, отримані ним за вищезгаданим договором позики грошових коштів від 10.06.2012 р., суд враховує, що будь-які докази щодо того, що автомобіль KIA Sorento був придбаний за позичені гроші в матеріалах справи відсутні. З тексту самого договору позики грошових коштів від 10.06.2012 р. взагалі не зазначено, що позичені гроші підуть на придбання автомобіля, а зазначено про те, одержання позики пов'язано із придбанням автомобіля. Таким чином, підстав для визнання спірного автомобіля KIA Sorento особистою приватною власнітю ОСОБА_2 відсутні, а тому у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині слід відмовити.

Обговорюючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя рухоме майно, а саме: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд», холодильник «Самсунг», морозильну камеру, мультиварку «Раймонд», мікрохвильову піч, пральну машину «LG», телевізор «Самсунг», гідромасажний блок, телевізор «Самсунг», систему Kentepp-110, кухонний стіл, диван «Лія», прихожу, спальний гарнітур «Евіта», комод «Комфорт», шафу-купе, меблі у вітальні, меблі «Юніор», кухню «Ларису», комод «Білорусія», тумбу для взуття, столові прилади, два килима, сервіз чайний, стіл, пенал у ванній кімнаті, умивальний комплект, комплекти постільної білизни 5 шт., та про визнання за ним право власності на рухоме майно: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд», холодильник «Самсунг», телевізор «Самсунг», спальний гарнітур «Евіта», меблі у вітальні, морозильну камеру, тобто на загальну суму 59 549 грн., суд враховує, що в судовому засіданні не було встановлено факт набуття подружжям та використання у період їх шлюбу вказаного майна. Крім того, суд враховує, що позивач зазначив, що вказане майно було придбано не ним, його матір'ю ОСОБА_11 Остання підтвердила в судовому засіданні вказані обставини. Крім того, позивачем не надано доказів, що спірне хатнє майно перебуває у користуванні колишнього подружжя. Таким чином, суд вважає безпідставним твердження ОСОБА_2 про те, що це майно є спільним майном подружжя. А тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладені обставини судового розгляду, аналізуючи положення національного права, суд приходить до висновку , що спірна квартира та автомобіль були придбані сторонами внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, в інтересах подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами по ? частини без стягнення компенсацій на користь будь-якої сторони квартири, та по ? частини грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги за первісним та зустрічним позовами частково обґрунтовані, а тому ці позови підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судового збору відповідно до понесених сторонами витрат та доказів в підтвердження їх понесення, а саме: квитанцій, які містяться в матеріалах справи /т.1 а.с. 59, 64, 66, 71, 84, 205, т. 2 а.с. 35, 55, 105, 120/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 69 СК України, ст. ст. 325, 368 ЦК України, ст.ст. 81, 14, 258,141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355, розділом ХІІ Перехідних положень ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 «Про поділ майна» - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 «Про поділ майна» - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 225 508 грн. 00 коп. отримані за продаж автомобіля KIASorento, кузов НОМЕР_6.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти, отримані за продаж автомобіля у розмірі 112 754 грн. 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_4, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 судовий збір в розмірі 1 834 грн. 74 коп.

В іншій частині в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Домарєв