Справа № 149/96/18
Провадження № 2/132/563/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2018 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, третя особа - Первинна профспілкова організація Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування в особі профорганізатора ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, третя особа - Первинна профспілкова організація Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування в особі профорганізатора ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.12.2017 року наказом № 383-к/тр від 18.12.2017 року позивача звільнили з посади провідного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Хмільницького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що при звільненні відповідач порушив норми трудового законодавства, зокрема: не повідомив його про звільнення згідно ст. 49-2 КЗпП України, керівництво фонду не отримало згоду первинної профспілкової організації, не запропонував іншу роботу. А тому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 383-к/тр від 18.12.2017 року про звільнення з роботи, поновити його на попередній роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Заявою від 26.09.2018 року позивач збільшив позовні вимоги, а саме просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 383-к/тр від 18.12.2017 року про звільнення з роботи, поновити його на попередній роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50933 грн., моральну шкоду в сумі 15000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 13391 грн.

Заявою від 16.11.2018 року позивач збільшив позовні вимоги, а саме просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 383-к/тр від 18.12.2017 року про звільнення з роботи, поновити його на попередній роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 15000 грн. та призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати (витрати на правничу допомогу), дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяв про збільшення вимог підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що в підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників управління. При звільненні ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Хмільницького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників було дотримано вимоги трудового законодавства, тому в позові необхідно відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача -Первинної профспілкової організації Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви пояснила, що на час розгляду справи вона не являється профорганізатором первинної профспілкової організації, а тому просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем, відповідачем суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 01.12.2010 року працював на посаді спеціаліста 1 категорії; 31.07.2017 року звільнений з посади спеціаліста 1 категорії Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку переведення за його згодою до Хмільницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; 01.08.2017 року прийнятий на посаду спеціаліста 1 категорії сектору бухгалтерського обліку, звітності та фінансово-економічної роботи Хмільницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області в порядку переведення з Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; 10.09.2017 року переведений на посаду провідного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат, медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Хмільницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області за його згодою, що підтверджується записами у трудовій книжці. /а.с.7-8/

Наказом № 383-к/тр від 18.12.2017 року ОСОБА_1 звільнили з посади у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України./а.с. 8-9/

Наказом № 556 від 23.10.2017 року Фонд соціального страхування України виконавча дирекція, затвердила граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень у кількості 185 штатних одиниць./а.с.31/

Відповідач 26.10.2017 року відповідно до ст. 32 КЗпП України попередив позивача, що з 01.01.2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, скорочується кількість штатних одиниць, а також про зміни в організації виробництва праці, зміни істотних умов праці та можливе майбутнє звільнення./а.с.5/

Згідно з витягу протоколу засідання Кадрової комісії з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та його відділень від 18.12.2017 року обговорювалась інформація від начальника управління та начальника Тульчинського відділення Управління щодо переважного права на залишення на роботі працівників, відповідно до нового штатного розпису, що вступає в силу 02.01.2018 року. В протоколі зазначено, що ставилося на розгляд

питання про надання начальнику управління рекомендації щодо залишення на роботі ОСОБА_5, та звільнення у зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 За результатами проведенного засідання 7 членів утримались в голосуванні про надання надання рекомендації начальнику управління щодо звільнення у зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, 2 членів проголосували за. /а.с.38/

Заслухавши позивача, представника відповідача, докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Судом встановлено і вказане сторонами не оспорюється, що позивач з 01.12.2010 року по 29.12.2017 року перебував у трудових відносинах з фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом № 383-к/тр від 18.12.2017 року позивач 29.12.2017 року звільнений з посади у зв'язку зі скороченням штату та численності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачу було видано трудову книжку в день звільнення та здійснено всі виплати, компенсацію за частину щорічної відпустки та вихідну допомогу.

Представник відповідача суду пояснив, що 19.12.2017 року листом № 01-2184 керівник фонду звернувся до профорганізатора первинної профспілкової організації Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками управління, в тому числі з ОСОБА_1, що зазначив також у відзиві на позовну заяву. Тобто начальник управління 18.12.2017 року видав наказ про наступне звільнення позивача з 29.12.2017 року не дочекавшись рішення профспілки. На день винесення рішення первинна профспілкова організація Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності рішення щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 не прийняла.

Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача, що у разі неогрунтованої відмови профспілки, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації членом якої є ОСОБА_1 позивач по справі.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідач порушив вимоги ст. 43 КЗпП України в якої передбачено, що профспілкова організація розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника.

В судовому засіданні з пояснень представника відповідача стало відомо, що позивачу не пропонувалась інша посада в зв'язку її відсутності, доказів також не надано. В порушення трудового законодавства відповідач не врахував ст. 49-2 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Суд вважає, що в даному випадку, реорганізація управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області фактично відбулася 31.07.2017 року, коли позивача було звільнено в порядку переведення та 01.08.2017 року призначено на посаду спеціаліста 1 категорії сектору бухгалтерського обліку, звітності та фінансово-економічної роботи Хмільницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області в порядку переведення з Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності .

Зміна істотних умов праці, передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП України, за своїм змістом не є тотожною із звільненням у звя'зку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Таким чином, зміна істотних умов праці у зв'язку зі скороченням посади нормами трудового законодавства України не передбачена.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач - управління ВД ФСС України у Вінницькій області не мав правових підстав для припинення трудового договору з позивачем на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України і позивач ОСОБА_1 має бути поновлений на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Одночасно з ухваленням рішення про поновлення працівника на роботі суд приймає і рішення про виплату йому середньої зарплати за час вимушеного прогулу, яким і є період, під час якого працівника було звільнено без законної підстави. Період прогулу встановлюється з дати звільнення до дати прийняття рішення про поновлення згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок). Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п. 8 Порядку).

Судом встановлено, що вимушений прогул ОСОБА_1 тривав з 29.12.2017 року по 13.12.2018 року, середній заробіток за один робочий день становить 459,34 грн. з врахуванням довідки № 03-143/18, що становить 239 робочих днів (239 х 459,34 грн. = 109782 грн.) без урахування податку на доходи та обов'язкові збори.

Разом з тим, ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що суд має визначити різницю між нарахованим вимушеним прогулом та заробітком за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Позивач ОСОБА_1 зареєструвався в Хмільницькому центрі зайнятості 25.01.2018 року та отримував допомогу по безробіттю у розмірі 44192,08 грн. (довідка № 03-143/18). Період вимушеного прогулу має прирівнюватися до заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, а отже, має мінусуватися від загальної суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу. Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 65590 грн. (109782 грн. - 44192 грн. = 65590 грн.).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди порушення прав позивача з боку відповідача, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем в розмірі 15000 грн, не доведений і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 40, 43, 235, 237-1, КЗпП України, ст.ст. 141, 259, 268, 354, 430 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, третя особа - Первинна профспілкова організація Хмільницької міжрайонної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування в особі профорганізатора ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 383-к/тр від 18.12.2017 року про звільнення з роботи провідного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Хмільницького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_1.

ОСОБА_1 поновити на роботі на посаду провідного спеціаліста відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Хмільницького відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 65590 (шістдесят п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити дане рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати (витрати на правничу допомогу) на 09:00 год. 20 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 в строк до 20 грудня 2018 року подати докази щодо розміру понесених ним судових витрат.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: