Справа № 523/2113/17
Провадження №2/523/924/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2018 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітка І.Г.

при секретарі Мица А.С.

за участі представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 22 у в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового будинку під № 10 по вулиці Декабристів у м.Одесі, загальною площею 91,6 кв. м., житловою площею - 53, 5 кв. м., який належить на праві власності ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку під №10 по вулиці Декабристів у м. Одесі, загальною площею 91,6 кв.м., житловою площею - 53,5 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку № 10 по вулиці Декабристів у м.Одесі від 06 грудня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; договору купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку № 10 по вулиці Декабристів у м.Одесі від 06 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У даному будинку позивач зареєстрований та проживає зі своєю родиною. Також позивач зазначив, що у будинку перебуває стороння особа без будь-яких на те правових підстав - ОСОБА_4, вона не є членом сімї позивача чи родичем, на усні прохання щодо виселення з будинку №10 по вулиці Декабристів у м.Одесі, відповідач відреагувала погрозами та нецензурною лайкою, в результаті чого позивач 06.01.2017 року звернувся із заявою до Хаджибеївського відділення поліції, де йому було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_7, яким просив визнати недійсним договір від 06.12.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку під номером 10 по вул.Декабристів у м.Одесі, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №1303, з приведенням сторін договору в попередній стан, а також визнати недійсним договір від 06.12.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку під №10 по вул.Декабристів у м.Одесі, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №1306, з приведенням сторін договору в попередній стан, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_4 з 1998 року до теперішнього часу проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та враховуючи, що термін володіння вказаним житлом перевищує десять років, керуючись ст.344 ЦК України, 06 березня 2017 р. ОСОБА_4 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси про визнання за нею права власності за набувальною давністю на вказану квартиру. Крім цього позивачем за зустрічними позовними вимогами зазначено, що згідно відповідей на адвокатський запит, будинок 10 по вул.Декабристів у м. Одесі перебуває на балансі КП «ЖКС Пересипське», а тому існують правові підстави вважати вищевказані договори купівлі-продажу частин житлового будинку 10 по вул.Декабристів у м.Одесі від 06.12.2016 р., посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу ОСОБА_7, недійсними у зв'язку з тим, що вони не відповідають вимогам цивільного законодавства України.

Згодом представник позивача за зустрічним позовом звернувся із заявою про збільшення позовних вимог та просив суд скасувати право власності на житловий будинок під номером 10 по вул.Декабристів у м.Одесі, що зареєстровано за власниками ОСОБА_6 (номер запису про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16851598 від 05.10.2016 р.) та ОСОБА_3 (номери записів про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17890169 від 06.12.2016 р. та 17889407 від 06.12.2016 р.), з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно отриманої із Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської Ради відповіді на адвокатській запит (лист №1548-11.-34 від 08.06.2017 р.) вбачається, що розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради від 20.05.2008 р., яке стало підставою виникнення права власності на спірний будинок у ОСОБА_6, не зареєстровано в журналі обліку розпоряджень, в перевірених документах Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради за травень 2008 р., розпорядження щодо видачі свідоцтв на право власності на будинок за адресою: м.Одеса, вул.Декабристів, 10 не знайдено, отже право власності ОСОБА_6 було набуто неправомірно, а тому підлягає скасуванню. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначила, що оскільки ОСОБА_6 не мала права продати 1/5 та 4/5 часток даного будинку ОСОБА_3, то неправомірно набуте ОСОБА_3 право власності на вказане майно також підлягає скасуванню.

Ухвалою від 28.04.2017 року клопотання відповідачки про вжиття заходів забезпечення позову задоволено та накладено арешт на будинок, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Декабристів, буд. 10.

Представник позивача за первісним позовом надав суду заперечення на зустрічну позовну заяву, згідно яких просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, зазначивши, що попередній власник ОСОБА_6 зареєструвала право власності у порядку, визначеному законом, а саме здійснила реєстрацію свого права у межах Одеської області, нотаріус відповідно посвідчив договори купівлі-продажу у порядку, визначеному законом, а саме на підставі державної реєстрації прав власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, при цьому зазначив, що відповідачем ОСОБА_4 (позивачем за зустрічним позовом) не надано жодного доказу недодержання у момент вчинення договорів купівлі-продажу стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, тому посилання відповідача на ст.215 ЦК України як на правову підставу задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, є безпідставні, тому вона самовільно займає у належному ОСОБА_3 на праві власності будинку №10 по вулиці Декабристів у м.Одесі приміщення літ.«А»: 1-5 тамбур, площею 4,4 кв. м; 1-6 кухня, площею 9,1 кв.м; 1-7 житлова кімната, площею 13,6 кв.м. Також представник наголосив, що відповідачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів про наявності у неї права на заняття вищевказаних приміщень, тобто відповідач не має жодних прав щодо вищезазначених приміщень взагалі; вона не є стороною договорів купівлі продажу, на підставі яких був придбаний вищевказаний будинок, проте відповідач просить у зустрічній позовній заяві фактично позбавити позивача права власності, шляхом визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 24.05.2017 року було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 належним чином посвідчені копії документів, які були підставою для укладання договорів купівлі-продажу від 06.12.2016 р., посвідчених нею та зареєстрованих в реєстрі за №№1303 та 1306, про продажу громадянкою ОСОБА_6 громадянину ОСОБА_3 4/5 та 1/5 частини житлового будинку під номером 10 по вул.Декабристів у м.Одесі, з комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області належним чином посвідчені копії документів, які були підставою для реєстрації державним реєстратором ОСОБА_9 права приватної власності на 4/5 та 1/5 частини житлового будинку під номером 10 по вул. Декабристів у м. Одесі за ОСОБА_6 05 жовтня 2016 р, з комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином посвідчені копії документів про власників житлового будинку під №10 по вул.Декабристів у м.Одесі, з Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради належним чином посвідчену копію розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради б/н від 20.05.2008 р., яке вказано в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №87060248 від 15.05.2017 р. в якості підстави для виникнення права власності на будинок №10 по вул.Декабристів у м.Одесі.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки його довіритель набув право власності на законних підставах, відповідно до чинного законодавства України. Відповідач по справі ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні належним його довірителю житлом без законних на те підстав, жодних правовстановлюючих документів, які б підтверджували її проживання за даною адресою відповідачем, а також її представником не надано. Крім цього, у матеріалах справи міститься довідка, відповідно до якої

ОСОБА_4 є жителькою с. Усатове, Одеської області та проживає за ІНФОРМАЦІЯ_2. За цією ж адресою відповідач отримувала відповідь з територіального сервісного центру №5141 (а.с.105,106). Ствердження, що ОСОБА_6 не могла відчужувати спірний будинок, оскільки Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради не змогла знайти розпорядження, яке стало підставою подальшого оформлення ОСОБА_6 правовстановлюючих документів на спірний будинок, є припущенням, на якому не може ґрунтуватися Рішення суду. Крім того вищевказане розпорядження ніким не оскаржувалось та не було визнано не законним або не дійсним.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічними позовними вимогами адвокат ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги після їх збільшення підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а у задоволенні первісних позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що його довіритель проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 більше 10 років, угода щодо купівлі продажу спірного будинку є незаконною, оскільки даний будинок знаходиться на балансі КП «ЖКС «Пересипський», а тому ОСОБА_6 не могла бути продавцем та відчужувати будинок.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Суворовського районного суду м.Одеси не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, матеріали справи знаходиться клопотання, яким ОСОБА_6 вважає, що вимоги ОСОБА_3 щодо виселення ОСОБА_4 є законними та підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки дані вимоги є необґрунтованими, а також просила справу розглядати за її відсутністю.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомлення, яке знаходиться у матеріалах справи, проте до Суворовського районного суду м.Одеси не зявилась, причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, по позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а в зустрічному позові ОСОБА_4 має бути відмовлено повністю, - з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок під №10 по вулиці Декабристів у м.Одесі, загальною площею 91,6 кв. м., житловою площею - 53, 5 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку №10 по вулиці Декабристів у м.Одесі від 06 грудня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та договору купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку №10 по вулиці Декабристів у м.Одесі від 06 грудня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про що наявні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-10).

З 16.12.2016 року позивач разом із членами своєї сімї проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідачка ОСОБА_4 у спірному приміщенні проживає без жодних правових підстав, фактично займаючи частину житлового приміщення, що належить позивачеві, договір найму, оренди тощо з нею не укладався, право користування чи власності не виникало, з 10.10.2002 року вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5.

На усні прохання позивача щодо звільнення житла, ОСОБА_4 відреагувала відмовою та зустрічними вимогами, в результаті конфліктної ситуації позивач 16.01.2017 року звертався із заявою до Хаджибеївського відділення поліції, що підтверджується листом з поліції від 25.01.2017 року вих. №39/581.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідний висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що перебування та проживання відповідача без жодних правових підстав у будинку позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна, а тому підлягає виселенню.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування права власності, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у спірному будинку зареєстрована не була, жодних договорів найму або користування за вищевказаною адресою з нею не укладалось, ствердження ОСОБА_4 щодо проживання більше 10 років у квартирі АДРЕСА_1 жодними доказами на підтверджені, проте у матеріалах справи міститься довідка, згідно якої ОСОБА_4 є жителькою с.Усатове Одеської області та проживає за ІНФОРМАЦІЯ_6.

Ствердження у зустрічному позові ОСОБА_4, що ОСОБА_6 власником майна не могла бути, оскільки відомості про право власності на житловий будинок 10 по вул.Декабристів у м.Одесі на ім'я ОСОБА_6 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені на підставі неіснуючого розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради без номера від 20.05.2008 р., є припущенням, на якому не може грунтуватися рішення суду, а факт відсутності розпорядження Суворовського районної адміністрації Одеської міської ради від 20.05.2008 року, виходячи з відповіді Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради про відсутність реєстрації в журналі обліку розпоряджень, суд вважає недоведеним, оскільки не надано доказів відсутності, підроблення або скасування даного розпорядження, у порядку адміністративного чи кримінального судочинства незаконність його реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно, не встановлена.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім цього, Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме в п. 7 роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених, законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Враховуючи встановлені обставини даної справи суд зазначає, що сторонами спірного Договору купівлі-продажу досягнуто всіх істотних умов договору та на підтвердження вказаного надано належним чином посвідчені копії необхідних документів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року №2, а саме п.27, роз'яснив, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження порушення вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу, під час розгляду справи судом задовольнялися клопотання про витребування доказів, проте отримані судом докази не доводять зустрічних позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, за відсутності у позивачки за зустрічним позовом будь-яких законних прав користування спірним житлом та враховуючи, що стороною договорів купівлі-продажу вона не являється, суд вважає, що її права чи інтереси діями сторін договору або інших державних органів не порушуються.

За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, доводи зустрічного позову не ґрунтуються на законі, є безпідставними, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, з житлового будинку №10 по вулиці Декабристів у місті Одесі загальною площею 91,6 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_3, без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити повністю.

Копію рішення направити відповідачці ОСОБА_6 та третій особі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складенно 07.09.2018 року.

Суддя: