Справа № 347/136/17
Провадження № 22-ц/779/1004/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2: ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючою суддею Крилюк М.І. 15 червня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Косівського районного суду від 15 червня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року. Постановлено роз'яснити, що вищевказаним рішенням зобов'язано ОСОБА_3 жительку АДРЕСА_2, не чинити перешкоди ОСОБА_1, жителю АДРЕСА_3, у спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлено наступний порядок спілкування та участі ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом визначення часу спілкування у вигляді систематичних побачень з дочкою у суботу та неділю з 10.00 год. до 17.00 год. кожного тижня та в день народження дитини щорічно за місцем проживання матері дитини, з урахуванням бажання дитини її стану здоров'я та попереднім погодженням із матір'ю. Під час перебування дитини з батьком, ОСОБА_1 повністю несе відповідальність за здоров'я, виховання, безпеку життя дочки.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт вказує, що суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначив те саме, що й у рішенні, яке просив роз'яснити. Зокрема, судом першої інстанції не було конкретизовано порядок побачень з дитиною, чи такі побачення повинні відбуватись за адресою постійної реєстрації місця проживання ОСОБА_3, чи іншого місця. При цьому, зазначає ОСОБА_1, суд першої інстанції не надав роз'яснення рішення суду і не усунув тих передумов, які були причиною незрозумілості рішення і труднощів у його виконанні. Також заявник звертає увагу суду на те, що він 16.06.2018 року намагався реалізувати своє законне право на побачення з дочкою, однак за адресою постійної реєстрації ОСОБА_3, ні її, ні доньки не було вдома, оскільки вони за цією адресою не проживають, що підтверджується протоколом старшого інспектора ювенальної превенції Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області. Крім того, судом першої інстанції не було з'ясовано постійне місце проживання відповідача і за якою конкретно адресою повинні проводитись зустрічі апелянта з донькою. Посилаючись на незаконність ухвали суду, ОСОБА_1 просить її змінити та роз'яснити рішення Косівського районного суду від 24.11.2017 року в частині порядку побачень з дитиною, зокрема чи такі повинні відбуватись за адресою постійної реєстрації місця проживання ОСОБА_3, чи іншого місця, якщо так, то якого.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечує доводи ОСОБА_1, зазначаючи, що суд роз'яснив своє рішення і зазначив, що місцем зустрічі з дочкою є місце проживання відповідача. ОСОБА_3 вказала, що про тимчасову зміну свого місця проживання вона офіційно повідомила орган опіки та піклування Косівської РДА та позивача по справі, що підтверджується відповідними поштовими квитанціями. ОСОБА_3 вважає, що позивач таким чином явно зловживає своїми процесуальними правами з метою створення незручностей для відповідача. Враховуючи вказане, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. ОСОБА_1, зокрема, пояснив, що він намагався встановити дійсне місце проживання колишньої дружини і малолітньої дочки ОСОБА_6, однак це йому не вдалось. Не знаючи місця проживання дочки, він не має можливості її бачити, зустрічатись. По цій причині, зазначив ОСОБА_1, він не може у встановленому порядку після отримання виконавчого листа звернутись до виконавчої служби.

ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою. ОСОБА_3, зокрема, пояснила, що вона одружилась з іншим чоловіком, і буде проживати з ним та своєю малолітньою дочкою за адресою: АДРЕСА_1. За цією адресою вона та дочка вже зареєстровані. Відповідачка зазначила. Що вона не перешкоджала і не буде в подальшому перешкоджати у зустрічах батька з дитиною, визнаючи за позивачем таке право.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 271 ЦПК України вбачається, що суд за заявою учасників справи постановляє ухвалу, в якій роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Виходячи з положень цієї процесуальної норми, така заява подається у випадку, коли рішення є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зрозумілість рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

У п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано на те, що роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року. Зокрема, просив роз'яснити за якою адресою повинні відбуватись побачення з донькою - за адресою постійної реєстрації місця проживання ОСОБА_3, чи іншого місця, якщо так, то якого.

Апеляційний суд зауважує, що ухвалюючи рішення від 24 листопада 2017 про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд першої інстанції конкретизував, що побачення з дочкою повинні відбуватись у суботу та неділю з 10.00 год. до 17.00 год. кожного тижня та в день народження дитини щорічно за місцем проживання матері дитини. Суд при цьому не вказував конкретне місце проживання відповідачки.

Таке формулювання у резолютивній частині рішення щодо місця проживання відповідає статті 29 Цивільного Кодексу України. В частині 1 названої статті вказано, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини (стаття 33 Конституції України) та особистим немайновим правом, що охороняється законодавством. Дієздатна особа на свій розсуд обирає місце свого проживання. Оскільки особа вправі змінювати своє місце проживання, то суду недоцільно було зазначати у рішенні конкретну адресу відповідачки. За необхідності виконання судового рішення за місцем знаходження відповідача визначається місце виконання зобов'язання.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, роз'яснюючи своєю ухвалою згадане рішення, фактично не роз'яснив його зміст, а тільки повторив зміст резолютивної частини.

Разом з тим, суть роз'яснення рішення суду полягає у тому, щоб усунути можливі неясності, які можуть мати місце в рішенні суду.

Існує дві умови, за яких роз'яснюється рішення: перша умова це та, що не можна змінювати його зміст, а друга це якщо воно є незрозумілими для тих, кого зобов'язано його виконувати і орган, який буде його виконувати.

Суд першої інстанції в оскарженій ухвалі декілька варіантів тлумачення судового рішення чи незрозумілість у його виконанні не наводить. Тому і не має правових підстав роз'яснювати таке рішення.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року є чітким, зрозумілим та не потребує додаткового роз'яснення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а ухвалу Косівського районного суду від 15 червня 2018 року скасувати і постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року відмовити.

Керуючись ст. ст. 271, 374, 376 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 15 червня 2018 року скасувати. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Косівського районного суду від 24 листопада 2017 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2018 року.

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв

Л.В. Ясеновенко