Справа №705/405/18
2/705/1041/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року місто Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кормана О.В.

з участю:

секретаря судового засідання Шаповал Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

У позові зазначила, що починаючи з 14 січня 2000 року по час звернення до суду позивач проживає у житловому будинку №24 по вул. Тютюнника (Петровського) в м. Умань, Черкаської області. Позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком №24 по вул. Тютюнника (колишня Петровського), м. Умань Черкаської області та земельною ділянкою площею 1345 кв. м, що виділена для обслуговування вказаного житлового будинку. З того часу веде господарство, сплачує комунальні платежі. Власником вказаного житлового будинку являється відповідач по справі ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 14 січня 2000 року, посвідченого Уманською міською державною нотаріальною конторою (реєстр №1-168). Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою за будинком закріплена земельна ділянка загальною площею 1345 кв.м з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Згідно довідки квартального комітету позивач постійно проживає в житловому будинку №24 по вул. Тютюнника в м.Умань, за власні кошти виконала реконструкцію будинку, привела в належний стан прибудинкову територію, побудувала паркан, відповідач ОСОБА_3 в спірному будинку не зареєстрований, не проживає і ніколи не проживав. У позивача іншого житла не має. Проживаючи за вищевказаною адресою з 2000 року, позивач постійно дбала про житло та витратила багато коштів для приведення його до житлового стану, сплачувала податки та здійснювала оплату комунальних послуг. Оскільки житловий будинок був не придатний для проживання, позивач з метою приведення будинку в житловий стан розпочала капітальний ремонт, в ході якого було виявлено, що ґрунтові води підмили фундамент будинку і старий глиняний будинок почав розвалюватися. В зв'язку з цим позивач за власні кошти виконала реконструкцію будинку «А», площею 13,75 х 12,60 м, з ґанком, балконом та підвалом під ним. ОСОБА_4 житловий будинок відповідає державним будівельним нормам та придатний для проживання, що підтверджується висновком експерта ОСОБА_5 від 14.06.2017 р. Також позивач виконала роботи по облаштуванню присадибної земельної ділянки шляхом укладання залізобетонного паркану з поглибленим фундаментом по всій довжині, прокладання дренажних та водостічних труб на значне поглиблення (до двох метрів). Згідно технічного паспорта, вартість житлового будинку складає 575146 гривень. Позивач проживає в спірному будинку, добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном більше сімнадцяти років. Відповідно до відомостей домової книги у спірному будинку по вул. Тютюнника, 24., м. Умань Черкаської області на даний час ніхто не зареєстрований. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком №24 по вул. Тютюнника (колишня Петровського), м. Умань Черкаської області, позивач вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю. Враховуючи, що відповідач жодного разу не заявляв своїх вимог на спірний будинок та не заперечує володіння будинком позивачкою, визнання права власності на будинок за набувальною власністю не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є всі підстави для задоволення позову та ухвалення рішення по суті позовних вимог. Таким чином, з моменту заселення і по теперішній час позивач ОСОБА_1 продовжує добросовісно, відкрито та безперервно володіти житловим будинком №24 по вул. Тютюнника (Петровського) в м. Умань, Черкаської, обшила та використовує будинок в особистих потребах, за свої кошти та власною працю підтримує санітарний стан подвір'я та земельної ділянки, проводить ремонтні роботи. Неодноразово позивач зверталася до відповідача з приводу переоформлення на неї права власності на дане нерухоме майно, оскільки вона понад 17 років безперервно користується даним майном, відповідач не заперечує, але не переоформив будинок, посилаючись на зайнятість та запропонував звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Просить: встановити факт проживання ОСОБА_1 в житловому будинку №24 по вул. Тютюнника (Петровського) м. Умань, Черкаської області, що належить ОСОБА_3, з 14 січня 2000 року по час звернення до суду; визнати за ОСОБА_1 право власності на двоповерховий житловий будинок «А», площею 13,75 х 12,60 м, з ґанком, балконом та підвалом під ним по вул. Тютюнника (Петровського), 24, м. Умань Черкаської області, за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що у будинку, право власності на який вона просить визнати за нею, вона проживає з 14 січня 2000 року, тобто з дати, коли відповідач придбав вказаний будинок. Відповідач являється її племінником. Вона не могла оформити купівлю будинку на своє імя, так як їй на той час перешкоджали різні обставини. Але з 14.01.2000 року вона відкрито там проживає і добросовісно володіє майном. На земельній ділянці було куплено два гаражі, вони з відповідачем домовлялись, що відкриють ремонтну майстерню. Так як будинок не був придатний для проживання, вона зробила капітальний ремонт будинку, підкріпила старі стіни. На даний час виникла необхідність офіційно оформити право власності. Відповідач ніколи не проживав у купленому на його імя будинку, не проживає і проживати наміру не має. Наскільки позивачу відомо, відповідач не заперечує проти переоформлення права власності на будинок на неї. У будинку вона проживає з дозволу власника. Не памятає, чи надавався дозвіл на перебудову будинку.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 зазначив, що його довіритель особисто не може зявитись у судове засідання, проте він погоджується з обставинами, викладеними у позовній заяві та не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить їх задовольнити. Пояснив, що відповідач не міг переоформити будинок на позивача, так як постійно зайнятий.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які були надані позивачем, враховуючи лише ті письмові докази, оригінали яких були надані суду для огляду у судовому засіданні, та не враховуючи письмові докази, які не були надані суду в оригіналах, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 січня 2000 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 продали, а ОСОБА_3 купив жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Умані по вулиці Петровського, 24, Черкаської області, розташований на земельній ділянці розміром 1345 кв.м. На вказаній присадибній земельній ділянці був розташований один глинобитний, критий залізом, житловою площею 42,9 кв.м, житловий будинок «А», веранда «а», сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Г», сарай «Д», погріб під «Д», огорожа №1, ворота з хвірткою №2, замощення ОСОБА_4 договір посвідчено завідуючим Уманською міською державною нотаріальною конторою. Також у договорі зазначено, що він підлягає реєстрації в інвентарбюро м.Умані.

Підтверджень реєстрації Договору купівлі-продажу від 14.01.2000 року в інвентарбюро м.Умані суду не надано.

Згідно технічного паспорту на будинок по вулиці Петровського, 24 в м.Умань від 14.01.2000 року, будинок на момент його продажу був одноповерховий, загальною житловою площею 42,9 кв.м. (одна кімната 19,6 кв.м, друга кімната 23,3 кв.м). Будинок та надвірні споруди 1954 , 1964 років побудови.

Згідно технічного паспорту на будинок по вулиці Петровського, 24 в м.Умань від 04.12.2008 року, будинок вже був двоповерховий, загальною житловою площею 213,1 кв.м. (перший поверх 72,9 кв.м, другий поверх 140,2 кв.м). Будинок та інші споруди 2000 року побудови.

Висновок №2-06/2017 від 14.06.2017 року будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження, який був доданий позивачем до позовної заяви, суд взагалі не бере до ваги, так як в судовому засіданні позивач не надав суду оригінал такого висновку. Позивач надавала суду текст висновку з таким же номером та від такого ж числа, в якому було співпадіння по тексту лише перших трьох сторінок. Інші сторінки не відповідали тексту, зазначеному в копії, яка була надану суду.

Згідно довідки від 29.11.2017 року №500 громадського квартального комітету №8 м.Умань, вказана довідка видана ОСОБА_1, яка проживає (зареєстрована) в с.Синьки, вул.Магістральна, 6, в тому, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживає без реєстрації за адресою: м.Умань, вул.Тютюнника, 24, з 2000 року по даний час.

За даними будинкової книги на будинок №24 по вулиці Петровського в м.Умань, позивач та відповідач зареєстрованими не значаться.

Проте, суду не надано належних відомостей про те, що відповідач не зареєстрований у вказаному будинку на час розгляду справи в органах реєстрації Уманської міської ради. Дані будинкової книги суд не може взяти до уваги як достовірні, так як в ній взагалі відсутні відомості про відповідача як власника будинку.

Суд не брав до уваги як докази інші документи, які були долучені до позовної заяви позивачем, так як позивач не надала суду оригінали таких документів у судовому засіданні.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, перевіривши докази на допустимість, належність, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити у повному обсязі. Свою позицію суд обґрунтовує таким чином.

У одній з позовних вимог позивач просить встановити факт проживання позивача в житловому будинку №24 по вулиці Тютюнника (Петровського) м.Умань Черкаської області, що належить відповідачу, з 14 січня 2000 року по день звернення до суду.

Обґрунтовуючи таку позову вимогу в позовній заяві позивач вказувала, що такий факт можуть підтвердити свідки, заява про виклик яких буде подана в судовому засіданні. Проте, позивач правом на виклик свідків не скористалась під час підготовчого провадження, а також не ставила питання про необхідність виклику свідків під час розгляду справи по суті. Єдиними документом, який може свідчити про факт проживання позивача за адресою: м.Умань, вул.Тютюнника (Петровського), 24 є довідка квартального комітету від 29.11.2017 року.

Проте, вивченням паспорту громадянина України, виданого позивачу, у судовому засіданні, встановлено, що позивач має зареєстроване місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 03.01.2017 року. До цього позивач була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, а також в АДРЕСА_1. Остання реєстрація була чинна станом на 12.08.2009 року, що підтверджується копією Договору про приєднання до електричних мереж, який позивач додала до позовної заяви.

Позивач самостійно зазначила у позовній заяві про те, що придбаний у 2000 році будинок був непридатний для проживання, тому вона побудувала новий будинок. Тобто, позивач фізично не могла проживати у будинку, придбаному відповідачем, із-за його технічного стану та у звязку з проведенням будівельних робіт.

Враховуючи те, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а позивач не надала суду переконливих доказів того, що вона постійно та безперервно проживала з 14 січня 2000 року в будинку №24 по вулиці Тютюнника (Петровського) міста Умані, позовна вимога про встановлення факту проживання в житловому будинку задоволенню не підлягає.

З приводу заявленої позовної вимоги про визнання права власності на будинок за набувальною давністю суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 344 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Тобто, суд повинен встановити наявність таких обовязкових ознак: володіння було добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння було відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння було безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як вказано судом вище позивач на надала суду беззаперечних доказів того, що вона безперервно з 14.01.2000 року проживала у будинку, право власності на який просить визнати.

Крім того, відсутня ознака добросовісного володіння майном, яке полягає в тому, що позивач не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Як підтвердила позивач у судовому засіданні, вона з 14 січня 2000 року знала, що будинок, в якому вона проживає, належить її племіннику відповідачу у справі, і будинок просто не був оформлений на неї, так як цьому перешкоджали певні обставини. Тобто, на час володіння позивачем майном у такого майна був власник і позивач знала про наявність такого власника.

Крім того, суд звертає увагу на те, що після придбання відповідачем будинку, такий будинок був перебудований. При цьому, суду не надано жодного документу про те, що перебудова будинку була здійснена у визначеному законом порядку з отриманням відповідних дозволів, що будинок був уведений в експлуатацію, тобто він являється таким, що придатний для проживання і може бути обєктом цивільного права.

Також, позивач не надала суду доказів того, що в даному випадку наявний спір з приводу будинку, на який вона просить визнати право власності. Посилаючись на неможливість вирішити питання переоформлення права власності у позасудовому порядку, позивач та представник відповідача посилались виключно на те, що відповідач є зайнятою людиною. При цьому підтвердили, що будь-якого спору щодо будинку у сторін не має.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання права власності на будинок за набувальною даністю, також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання через Уманський міськрайонний суд Черкаської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 20 грудня 2018 року.

Головуючий суддя О.В.Корман