ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/633/18

провадження № 22ц/818/1162/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідачі: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в особі Н.О. Балла

третя особа: начальник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області Буланий Олександр Аркадійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа: начальник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області Буланий Олександр Аркадійович про визнання незаконним (протиправним) звільнення, скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року, ухвалене суддею Хайкіним В.М. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із вказаними позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, головний спеціаліст сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, 29 грудня 2017 року була звільнена із займаної посади згідно наказу начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області №144-к від 26 грудня 2017 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Перед цим 26 жовтня 2017 року позивачу було вручене письмове попередження №10-22-1859 від 26.10.2017 року про зміну в організації виробництва і праці, зміну істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію 01.01.2018 року та про можливе майбутнє вивільнення. Отримавши вказане попередження, їй так і не стало зрозуміло про що конкретно її повідомив позивач. 29.12.2017 року відповідач вручив витяг з наказу №144-к від 26.12.2017 року.

Вважає, що звільнення є незаконним (протиправним), оскільки відповідачем: порушена діючим трудовим законодавством процедура звільнення в порядку скорочення; під час попередження її про звільнення та під час звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем не враховано переважне її право на залишення на роботі і не враховані її висока кваліфікація, довготривалий стаж бездоганної безперервної роботи; відповідачем попередження її про звільнення і саме звільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося, не зважаючи на те, що її повинні були перевести на іншу роботу (посаду) за її згодою, враховуючи те, що розірвання трудового договору з працівником у зв'язку зі скороченням штату працюючих можливе лише за відсутності вакансій в усій структурі підприємства, установи, організації; відповідачем не було запропоновано зайняти будь-яку вакантну посаду, яка відповідає її професійному рівню, не було запропоновано зайняття взагалі будь-якої посади; звільнення не було погоджено профспілкою установи у встановленому законом порядку. Окрім того, позивач наголошує, що має високий рівень кваліфікації, велику продуктивність праці; має довготривалий безперервний стаж в одній установі (з 24 лютого 2009 року); попередження про звільнення від 26.10.2017 року носить загальний характер і не носить будь-якої конкретної інформації про те, що посада, яку вона займала, підлягає скороченню або про те, що безпосередньо вона буде звільнена; посада, яку позивач займала, фактично скорочена не була, виходячи з функціональних обов'язків, передбачених ст. ст. 50, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що говорить про те, що скорочення посади реально не відбулось, на її посаду відразу після звільнення було прийнято іншу особу, з значно меншим досвідом роботи і рівнем кваліфікації. Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: 1) поновити її на роботі в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області головним спеціалістом сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, допустивши негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі; 2) стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 30.12.2017 року по 02.02.2018 року включно в розмірі 11805 грн. 50 коп.; 3) стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на її користь судові витрати у вигляді судового збору по цій справі в розмірі 704 грн. 80 коп., як з сторони винної у виникненні спору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, на виконання свого процесуального обов'язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо порушення відповідачем трудового законодавства під час його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права; судом неправильно були встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного оцінювання доказів.

Вказує, що в рішенні суду неправильно зазначено, що вона була належним чином повідомлена про звільнення, отримавши попередження під підпис, оскільки саме попередження носить загальний характер і конкретно не містить інформації про те, що вона буде звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також судом не дано належної оцінки тим обставинам, що порушена сама процедура звільнення в порядку скорочення і не враховано переважне право її на залишення на роботі, як висококваліфікованого спеціаліста з довготривалим стажем бездоганної роботи. Також судом не враховано, що наказу про притягнення лише її в 2016 року до матеріальної відповідальності відповідачем дійсно не надано, а в лютому 2016 року весь підрозділ за результатами роботи був позбавлений преміювання і надбавок після чергової перевірки і це не стосувалось тільки її. В результаті чого, інші працівники підрозділу, в більшості, залишилися працювати, а декілька колег, в тому числі і вона, були звільнені. З профспілковим комітетом звільнення також не було погоджене, що є порушенням діючого законодавства. Посилаючись в своєму рішенні на ст.11 ЗУ «Про професійний розвиток працівників», зазначивши про право роботодавця провадити атестацію, суд не надав належну оцінку тому, що атестація перед звільненням в дійсності не проводилась. Суду лише було надано таблицю складових кваліфікаційних характеристик за посадою, з яких не зрозуміло яким розпорядчим чи нормативним документом була встановлена форма таблиці, коли вона складена та за який період, за якими вимогами і ким затвердженою програмою була проведена оцінка її показників, як працівника. Відмітка про ознайомлення працівників з результатами оцінювання відсутня. В таблиці визначення коефіцієнту персональної участі у реалізації функції і задач сектору також не зрозуміло, чим встановлена така форма таблиці, коли і ким вона складена і за який період. Коли проведено оцінювання, також не зрозуміло. Але суд прийняв це як належний доказ. Суд також не дав оцінку тим обставинам, що вона не має соціального захисту у вигляді пенсійного забезпечення і її залишилося небагато місяців до досягнення пенсійного віку.

Представником відповідача було надано відзив на апеляційну скаргу,який мотивований тим, що судом було правильно встановлено, що при звільненні позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач виконав все обов'язкові вимоги, визначені законодавством. Посилання позивачки на те, що суд не обґрунтовано не взяв до уваги факт застосування до неї методів матеріального впливу, оскільки весь відділ був притягнутий до заходів матеріального впливу у виді зменшення премії не відповідають дійсності. Порушення, виявлені перевіркою були допущені лише працівниками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Також вказує, що суд першої інстанції вірно встановив, що скорочення численності працівників, зміни в організації виробництва і праці та істотних умов праці запроваджувалися з 01.01.2018 року і на дану дату вакантних місць не було. Суд надав оцінку повідомленню Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 24.01.2018 року, якою підтверджується, що позивачка скористалася своїм правом на соціальних захист з пенсійного забезпечення. Посилання позивачки на те, що відповідачем не надано до суду підтвердження погодження профспілки на запланове звільнення та не надано протокол засідання профспілки спростовуються матеріалами справи, в яких міститься витяг з протоколу. Надання витягу з будь-якого документу є цілком прийнятним та допустимим. Також, розрахунок суми за час вимушеного прогулу позивачем проведено із порушенням, без врахування обов'язкової сплати податків та військового збору.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача за скороченням чисельності та штату працівників відбулося з додержанням вимог закону.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанцій погоджується, вважає їх вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно роз*яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами та доповненнями) від 6 листопада 1992 року № 9, при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1ст40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 24.02.2009 року призначена на посаду головного бухгалтера відділення виконавчої дирекції Фонду в Фрунзенському районі м. Харкова; 01.07.2013 року звільнена з посади за переведенням до відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харкові; 02.07.2013 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу адміністративно-господарської роботи та програмно-технічного забезпечення відділення виконавчої дирекції у м. Харкові в порядку переведення з відділення Фонду у Фрунзенському районі м. Харкова; 01.10.2014 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу страхових виплат відділення у зв'язку зі зміною структури та організації праці тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення 3-го віку.

Як вбачається із Постанови Правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції фонду - 188 штатних одиниць (а. с. 84).

Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду» постановлено затвердити та ввести в дію з 01.01.2018 року структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та затвердити до 01.11.2017 року штатні розписи управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та місті Києві відповідно до затвердженої структури та граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду (а. с. 85-86).

3 метою виконання Постанови Правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», виконавча дирекція Фонду соціального страхування України наказом від 23.10.2017 року №574 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області» та наказом від 29.12.2017 року №1076 «Про внесення змін до наказу від 23.10.2017 року №574» затвердила граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківській області та його відділень у кількості 265 штатних одиниць (а. с. 88-89).

Начальник Управління виконавчої дирекції Фонду в Харківській області листом від 29.09.2017 №01-11-1010 довів до відома голів первинних профспілкових організацій, начальників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, що 12.09.2017 року правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці (а. с. 73).

Начальник Управління виконавчої дирекції Фонду в Харківській області листом від 29.09.2017 №01-14-1014 довів до відома Президії Харківської обласної Ради профспілки працівників соціальної сфери України, що 12.09.2017 року правлінням Фонду соціального страхування України прийнята постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць та зобов'язано виконавчу дирекцію Фонду підготувати на чергове засідання правління структуру виконавчої дирекції фонду та її робочих органів, на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. У зв'язку з вищевикладеним, повідомлено Харківську обласну організацію профспілки працівників соціальної сфери про зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 року та заплановані скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці.

Згідно постанови Президії Харківської обласної Ради профспілки працівників соціальної сфери України №63/6 від 17.10.2017 року, ухвалено взяти до відома інформацію про зміни в структурі Управління виконавчої дирекції Фонду в Харківській області її робочих органах та заплановані скорочення працівників з 01.01.2018 року, при цьому, у разі звернення звільнених працівників ухвалено вживати заходів в межах повноважень щодо захисту їх права на працю згідно з трудовим законодавством.

Наказом Управління виконавчої дирекції фонду в Харківській області від 25.10.2017 року №83-к «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», введено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників управління та його відділень у кількості 265 штатних одиниць і зазначено, що у термін до 01.11.2017 року необхідно попередити працівників управління та його відділень про зміни в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє вивільнення, у термін до 01.11.2017 року ознайомити під розпис всіх працівників управління та його відділень з цим наказом (а. с. 94-95).

ОСОБА_1, ознайомлена 26.10.2017 року з наказом управління виконавчої дирекції Фонду в Харківській області «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників» від 25 жовтня 2017 року №83-к, під підпис (а. с.90-93).

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 вручено письмове попередження №10-22-1859 про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступають в дію з 01.01.2018 року та про можливе майбутнє вивільнення, що підтверджує її власноруч проставлений підпис з зазначенням дати 26.10.2017 року (а. с. 97, зворотна сторона).

Як вбачається з витягу з наказу «Про звільнення» від 26.12.2017 року №144-к, на виконання наказу управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області від 25.10.2017 року №83-к «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», у зв'язку з введенням з 01.01.2018 року нового штатного розпису Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області, ОСОБА_1 звільнено з посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а. с. 12).

Позивачу ОСОБА_1, під підпис, доведено розмір нарахованих сум остаточного розрахунку та вихідної допомоги відповідно до вимог статті 116 Кодексу законів про працю України, виплачено остаточний розрахунок та вихідну допомогу відповідно до вимог статті 116 Кодексу законів про працю України, видано витяг з наказу про звільнення відповідно до вимог статті 47 Кодексу законів про працю України, в останній день роботи позивачу було видано трудову книжку відповідно до вимог статті 47 Кодексу законів про працю України (а. с. 105-110, 112).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників. Позивач була у встановлений законом строк попереджена про майбутнє звільнення.

ОСОБА_1 вказує, що попередження мало загальний характер та його отримали всі працівники відповідача, остаточна кількість працівників була затверджена лише наказом № 1076 від 29.12.2017 року.

Між тим, такі доводи висновків суду не спростовують, оскільки попередження про звільнення, яке було вручено позивачу було адресовано саме на її ім*я, із його змісту прямо вбачалося повідомлення про можливе звільнення. На час звільнення позивача посаду, яку вона займала та чисельність працівників була скорочена, вакансії були відсутні у всіх відділеннях відповідача, а не лише в тому, де працювала позивач.

Суд першої інстанції вірно надав оцінку доказам, які підтверджують відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі відповідно до приписів статті 42 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що звільнення відбулося без згоди профспілки спростовуються матеріалами справи. Так, згідно витягу з протоколу №5 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників соціальної сфери України Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області від 22.12.2017 року, на якому була присутня позивач ОСОБА_1, ухвалено « ... надати згоду на звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з обов'язковим наданням гарантій і компенсацій передбачених чинним законодавством наступних працівників Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Харківській області ... ОСОБА_1 С…».

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на poбoтi, i працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять вci працівники, що займають таку ж посаду i виконують таку ж роботу на підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи, роботодавцем проведено об'єктивний аналіз показників та обсягів виконуваної роботи працівниками, в порівнянні з результатами інших працівників за своїми діловими та особистими якостями ОСОБА_1 поступалася працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, про що свідчать таблиця складових кваліфікаційних характеристик за посадою, особисті дані працівників сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення, таблиця визначення коефіцієнту професіональної участі у реалізації функцій та задач сектору страхових виплат відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Харківській області (а. с. 100-102).

Згідно наказу від 26.12.2017 року № 144-к, крім ОСОБА_1 були звільнені й інші працівники, кваліфікація і продуктивність праці яких була нижчою, ніж у решти.

Позивач ставить під сумнів результатів оцінювання кваліфікації і продуктивності праці, зазначає, що з результатами оцінювання вона ознайомлена не була, такий формат оцінювання нічим не передбачений, атестація перед звільненням не проводилась.

Між тим, форма визначення кваліфікації і продуктивності праці законом та внітрішніми розпорядчими документами відповідача не встановлена, матеріалами справи підтверджена, що оцінка кваліфікації і продуктивності праці обгрунтовано надана роботодавцем.

Позивач звертає увагу на те, що має значний безперервний стаж роботи, більший ніж у інших працівників, однак зазначений критерій мав би значення за однакових показників кваліфікації і продуктивності праці. ОСОБА_1 не навела конкретних обставин, які б спростували висновки роботодавця щодо визначення кваліфікації і продуктивності праці робітників при скороченні.

Доводи апелянта про те, що в лютому 2016 року весь підрозділ за результатами роботи був позбавлений преміювання і надбавок після чергової перевірки - не підтверджені, оспорюються відповідачем та й не спростовують висновків суду, оскільки навіть якщо не брати до уваги цей критерій, за іншими показниками висновки щодо кваліфікації та продуктивності праці позивача є незмінними.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади є правомірним, а наказ від 26.12.2017 року № 144-к є таким, що відповідає приписам законодавства, а отже не підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна