Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 201/13681/15-ц

провадження № 61-22784св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада

2015 року в складі судді Батманової В. В. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2008 року між Відкритим акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 132 665,27 дол. США зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом зі строком повернення до 20 червня 2033 року шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі не менше 1 709,63 дол. США. Кредитні зобов'язання ОСОБА_4 забезпечені порукою ОСОБА_5, яка зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитом як солідарний боржник, про що 28 липня 2008 року був укладений договір поруки. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 03 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 126 572,85 дол. США та 312 343,81 грн, а саме: 116 167,71 дол. США - заборгованість за кредитом; 10 405,14 дол. США - заборгованість за процентами; 32 066,26 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та 280 277,55 грн - штраф.

На підставі викладеного Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра»просила стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 126 572,85 дол. США та 312 343,81 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 28 липня 2008 року в розмірі 126 572,85 дол. США та 312 343,81 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 116 167,71 дол.США, заборгованість за відсотками - 10 405,14 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 32 066,26 грн, штраф за порушення умов кредитного договору - 280 277,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 827 грн. Стягнуто з ОСОБА_5. на користь держави судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, тому утворилася заборгованість у розмірі, яка підлягає до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 штрафу за порушення умов кредитного договору від 28 липня 2008 року у розмірі 280 277,55 грн скасовано, а частині визначеної судом суми заборгованості та суми судового збору змінено. У задоволені позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 штрафу за порушення умов кредитного договору від 28 липня 2008 року у розмірі 280 277,55 грн відмовлено. Загальну суму заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» визначено у розмірі 126 572,85 дол. США та 32 066,26 грн. Зменшено стягнутий з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір з кожного окремо з 1 827 грн до 1 672,80 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині порушення позичальником умов кредитного договору та солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк не направив позичальнику та поручителю досудову вимогу про дострокове повернення кредиту. Відповідачі не погоджуються з наданим банком розрахунком заборгованості. Відповідачем надано висновок експерта, проте суди залишили його поза увагою. Банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку, що заборонено законом та не передбачено умовами кредитного договору.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

25 вересня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 28 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 132 665,27 дол. США зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом зі строком повернення до 20 червня 2033 року шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі не менше 1 709,63 дол. США.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_4, між ОСОБА_5 та ВАТ «КБ «Надра» укладено договір поруки.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 03 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 126 572,85 дол. США та 312 343,81 грн, а саме: 116 167,71 дол. США - заборгованість за кредитом; 10 405,14 дол. США - заборгованість за процентами; 32 066,26 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та 280 277,55 грн - штраф.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

На підставі викладеного суди апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого договором поруки, тому утворилася заборгованість у розмірі, яка підлягає до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача.

Також апеляційний суд дійшов правильного висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що банк не направив позичальнику та поручителю досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, оскільки це є правом, а не обов'язком позивача. Не направлення відповідачам досудової вимоги про стягнення кредитної заборгованості не є підставою для відмови у праві на звернення до суду.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що відповідачі не погоджуються з наданим банком розрахунком заборгованості, оскільки вони не спростували його належними та допустимими доказами.

Так, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 та призначено у справі судово-економічну експертизу. Проте, у вересні 2017 року до апеляційного суду надійшов лист Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого експертизу не проведено з причин ненадання заявлених у клопотанні експерта матеріалів, зокрема не сплачено вартості робіт по виконанню експертизи.

Разом з тим, наданий позичальником висновок експерта, який виготовлений на його замовлення поза судовим процесом, може бути доказом на спростування заявлених вимог в сукупності з іншими доказами у справі, вказаний висновок належними чином оцінений судом та правомірно відхилений, оскільки дане дослідження проводилося лише на підставі наданих відповідачем документів, а не на підставі матеріалів цивільної справи.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку, що заборонено законом і не передбачено умовами кредитного договору, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а також спростовані матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції в нескасованій і незміненій частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції в нескасованій і незміненій частині та апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року в нескасованій і незміненій частині та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк