КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5002/17
Провадження № 2/552/47/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2

розглянув в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

09.08.2017 ОСОБА_4 Імдат - огли звернувся до суду із позовом про розподіл майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18.05.2001 він зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , який розірваний 22.06.2017 по рішенню Київського районного суду м. Полтави. До одруження відповідач мала у власності житловий будинок №36 по вул. Балакіна в м. Полтава загальною площею 56 кв.м. Протягом 2006-2007 років за спільні кошти з відповідачем здійснена добудова до вказаного будинку та площа будинку збільшилась до 110 кв.м. На проведення будівельних робіт та внутрішніх робіт в добудові ними спільно витрачені кошти у розмірі 200 000 грн. Зазначав, що будинок і добудова є їхньою спільною власністю та просив визнати за ним право власності на ? частину незавершеного будівництвом будинку № 36 по вул. Балакіна в м. Полтава.

Провадження у справі відкрите 10.08.2017.

01.09.2017 відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 червня 2017 за рішенням Київського районного суду м. Полтави розірваний шлюб між нею та ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли, який був зареєстрований 16.06.1999. Зазначала, що ? частина спірного будинку є її особистою власністю та вона не визнає позовні вимоги, натомість під час шлюбу за спільні кошти були придбані транспортні засоби, право власності на які зареєстровані на ОСОБА_3, а саме вантажний фургон марки MERSEDES BENZ 814 D 1998 днз ВІ4717СІ білого кольору, марки ВАЗ 21010 днз ВІ 8509АТ сірого кольору, марки TOYOTA CEMRI днз 4000СІ сірого кольору, їй відомо, що ОСОБА_3 огли без її згоди провів відчуження вказаних транспортних засобів з метою уникнення справедливого розподілу спільного майна. Просила визнати вказані транспортні засоби спільним майном та стягнути з ОСОБА_3 на її користь половину їх вартості і витрати по справі.(а.с.17-22).

Ухвалою від 01.09.2017 зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою від 06.11.2017 року задоволена заява ОСОБА_1 про витребування доказів.

30.11.2017 ОСОБА_1 уточнила зустрічні позовні вимоги та просила визнати спільним майном подружжя транспортні засоби, а саме: ГАЗ5201 ГЗСА-3704 рік випуску 1989, номер шасі ХТН520100К11377988 Д.Н.З.096 СК, ГАЗ 52-04АФВ рік випуску 1971 ДНЗ 10044 СК, КАМАЗ 53213КО415 рік випуску 1989, номер шасі 689, ДНЗ 1289 СК, Mersedes Benz 814 D 1998 днз ВІ4717СІ білого кольору, ВАЗ 21010 днз ВІ 8509АТ сірого кольору, Toyota Camri днз 4000СІ сірого кольору та стягнути з ОСОБА_3 на її користь половину вартості вказаних транспортних засобів (а.с. 56- 59).

16.01.2018 ОСОБА_4 Імдат - огли змінив позовні вимоги, просив визнати житловий будинок та об»єкт незавершеного будівництва ( добудовану частину житлового будинку), що розташований в м. Полтава, вул. Балакіна, 36 об»єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_1, визнати його співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію ? частини об»єкта незавершеного будівництва ( добудованої частини житлового будинку), що розташований в м. Полтава по вул. Балакіна, 36, визнати його та ОСОБА_1 спільною сумісною власністю борг за розпискою від 10.10.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для будівництва будинку та придбання побутової техніки він взяв у борг у Будагова ОСОБА_5 кошти у розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 10.10.2011 року, до цього часу борг не повернутий. Зазначав, що оскільки вказані кошти витрачені на потреби їхньої сім»ї, вони є об»єктом спільної сумісної власності ( а.с. 68-70).

У відзиві на зустрічний позов ОСОБА_1 ОСОБА_3 зазначав, що він не визнає зустрічні позовні вимоги. Усі придбані в період шлюбу транспортні засоби були продані за згодою ОСОБА_1, а кошти за їх продаж витрачені на будівельні матеріали та оплату робітникам для будівництва спірного будинку. Окрім того для будівництва та придбання побутової техніки він взяв у борг 10 000 доларів США. Також зазначав, що у справі про розірвання шлюбу між ними ОСОБА_1 зазначила, що вони останні 15 років не проживають разом.

У відзиві на позов ОСОБА_3 огли ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала, зазначала, що будинок №36 по вул. Балакіна в м. Полтаві та земельні ділянки загальною площею 1500 кв.м вона отримала у спадок разом із ОСОБА_6 в рівних частках. Заперечувала проведення добудови до будинку з участю ОСОБА_3 та за спільні з ним кошти. Позовні вимоги щодо боргу у розмірі 10 000 доларів США також не визнала, оскільки про вказаний борг їй нічого не відомо, вона не давала згоди на укладення такого договору та не витрачала такі кошти в інтересах сім»ї. Взагалі про вказаний борг ОСОБА_3 заявив після того, як вона звернулась до суду із зустрічним позовом, зазначала, що у неї є сумніви щодо часу написання боргової розписки, що для визначення дійсної дати написання цієї розписки необхідно призначити відповідну експертизу ( а.с.96-97).

22.01.2018 ухвалою суду розгляд справи відкладений.

07.02.2018 задоволена заява представника ОСОБА_3 про витребування доказів, зобов»язано Приватне підприємство « Полтавське БТІ «Інвентаризатор» виготовити технічний паспорт на спірне домоволодіння.

07.02.2018 призначена судова автотоварознавча експертиза для визначення вартості транспортних засобів, провадження у справі зупинено.

27.03.2018 провадження у справі поновлено.

30.05.2018 ухвала про витребування доказів.

20.06.2018 ухвала про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову ОСОБА_6 та витребування доказів.

21.06.2018 ухвала про виправлення описки.

15.08.2018 призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження у справі зупинене.

Справа повернута без проведення експертизи у зв»язку з несплатою витрат на проведення експертизи.

16.11.2018 провадження у справі поновлене.

У судове засідання ОСОБА_4 Імдат - огли не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ( а.с. 249) , про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не повідомляв.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 не з»явилась, про причини неявки суд не повідомляла.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справи у відсутність позивача за первісним позовом та його представника.

ОСОБА_1 у судове засідання не з»явилась, її представник, адвокат ОСОБА_2, зустрічні позовні вимоги підтримав. У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат- огли просив відмовити та пояснив, що ОСОБА_3 не надав жодного належного та допустимого доказу у підтвердження позовних вимог. Щодо вимог про визнання спільною сумісною власністю боргу за розпискою від 10.10.2011 у розмірі 10 000 доларів США , то таких коштів ОСОБА_1 у борг не отримувала, а якщо ОСОБА_3 брав у борг вказані кошти, то вони були витрачені не в інтересах сім»ї. Окрім того відсутність оригіналу розписки у матеріалах справи ставить взагалі під сумнів її існування, бо надана ксерокопія розписки не є належним доказом існування боргу, а також позбавляє можливості перевірити, шляхом проведення відповідної експертизи, справжню дату складання розписки. Щодо будівництва, то із змісту позовної заяви, відзиву на позов убачається, що ОСОБА_3 огли при звернення до суду зазначав, що увесь спірний будинок належав ОСОБА_1, тоді як ОСОБА_1 є власником тільки половини будинку, що спірний будинок розділений між співвласниками, що добудову до будинку він проводив у 2006-2007 роках, тоді як із технічного паспорту убачається, що добудова проведена у 2005 році, що вона значиться самочинно збудованою. Також просив врахувати дії ОСОБА_3 огли та його представника, які були направлені на затягування розгляду справи, що за їхнім клопотанням була призначена судова будівельна-технічна експертиза, однак ОСОБА_3 не провів оплату коштів за її проведення, що свідчить про те, що він зловживав правами , наданими йому ЦПК України. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по справі, які полягають у сплаті судового збору та витрат на проведення автотоварознавчої експертизи.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши представника ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільних справ суд дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.06.1999 по 04.07.2017, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.06.2017 ( а.с. 181).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Другою полтавською держнотконторою 09.12.1999 за р.№1-3248 стала власником ? частини жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться в м. Полтава вул. Балакіна, 36 та розташовані на земельній ділянці площею 1500 кв.м.

Друга половина будинку перейшла у спадок на підставі цього ж свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 - третій особі по справі.

На час отримання спадщини будинок складався з одного одноповерхового дерев»яного обкладеного цеглою жилого будинку загальною площею 72.60 кв.м, сараю Б,б, вбиральні В, огорожі №1, гаражу Г, навісу г, сараю прибудови б1, сараю прибудови б2, веранди а3.

02.02.2000 співвласниками цього будинку нотаріально посвідчений договір про порядок користування загальним жилим будинком між співвласниками загальної часткової власності з вказівкою конкретних часток будинку.

В користування ОСОБА_1 перейшли в будинку літ. «А-1» тамбур 1 площею 5.20 кв.м, 1-1 коридор пл. 3.0 кв.м,1-2 кухня пл. 6.70 кв.м, 1-3 житлова кімната пл. 16.30 кв.м, 1-8 житлова кімната пл. 8.20 кв.м, 1-9 сіни пл. 8-80 кв.м, ? частина сараю Б, сарай прибудова б, ? частина гаражу Г, ? частина навісу г, в спільному користування вбиральня В, огорожа №1, самовільно побудована веранда а3, сарай прибудоваб1, ? частина сараю б2. ( а.с. 201).

Із технічного паспорту виготовленого станом на 31.07.2018 убачається, що у вказаному домоволодінні наявні самочинні збудовані сарай літ.б1 станом на 28.12.1999, прибудова літ «б1», житлова прибудова літ. «А1-1», приміщення «а4» станом на 31.07.2018 року , прибудова «а4» та житлова прибудова літ. «А1-1», збудовані у 2005 році та на час розгляду справи вказані прибудови рахуються самочинно збудованими та не узаконені в установленому законом порядку.

Також матеріали справи містять докази того, що у період шлюбу на ім»я ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли були придбані та зареєстроване право власності на наступні транспортні засоби: 25.09.2001 ГАЗ5201 ГЗСА-3704 рік випуску 1989, номер шасі ХТН520100К11377988 Д.Н.З.096 СК; 28.11.2001 ГАЗ 52-04АФВ рік випуску 1971 ДНЗ 10044 СК; 24.01.2003 КАМАЗ 53213КО415 рік випуску 1989, номер шасі 689, ДНЗ 1289 СК : 07.10.2009 вантажний/фургон ізотермічний-в ГАЗ 3302-418 ЗНГ рік випуску 2008; 10.05.2008 легковий/ седан-в ВАЗ 21104 , 2006 року випуску; 04.04.2012 легковий /седан в Toyota Cemri 2007 року випуску; 08.07.2014 вантажний фургон MERSEDES BENZ 814 D 1998 року випуску .

Вирішення позовних вимог за первісним позовом.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат-огли та ОСОБА_1 боргу за розпискою від 10.10.2017, то суд виходить із наступного.

В підтвердження наявності вказаного боргу ОСОБА_4 Імдат огли надав ксерокопію розписки датовану 10.10.2011 року із змісту якої убачається, що він взяв у ОСОБА_8 у борг 10 000 доларів США для будівництва будинку №36 по вул.Балакіна в м. Полтаві та для розрахунку за придбання автомобіля Toyota Сamri .

Ксерокопія розписки не є належним доказом отримання ОСОБА_3 у борг вказаної в розписці суми коштів.

На вимогу суду представник ОСОБА_3 оригінал такої розписки не надала, а ОСОБА_3 взагалі у судові засідання не з»являвся.

Якщо такі кошти ОСОБА_3 і отримував у борг, то жодного доказу про те, що кошти витрачені на потреби сім»ї він не надав.

Так із змісту ксерокопії вказаної розписки убачається, що кошти ОСОБА_3 брав у борг 10.10.2011 для будівництв будинку № 36 по вул.. Балакіна в м. Полтава , тоді як в технічному паспорті на спірний будинок від 31.07.2018 зазначено, що добудови у вказаному домоволодінні проведені в 2005 році, а сам ОСОБА_3 огли у позовній заяві зазначає, що він здійснив добудову у 2006-2007 роках.

Отже станом на 10.10.2011 у спірному домоволодінні вже були проведені добудови ( 2005 рік), а тому кошти взяті ОСОБА_3 огли у борг 10.10.2011 ніяким чином не могли бути використані на будівництво.

Ксерокопія розписки також має текст, що ці кошти взяті у борг для розрахунку за придбання автомобіля Toyota Сamri .

Вказаний транспортний засіб був придбаний ОСОБА_3 04.04.2012 ( а.с. 50), що також спростовує той факт, що кошти взяті ОСОБА_3 використані на придбання спільного майна в інтересах сім»ї.

Враховуючи зазначені обставини, слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1 боргу за розпискою від 10.10.2017.

Щодо позовних вимог про визнання житлового будинку та об»єкту незавершеного будівництва ( добудовану частину житлового будинку), що розташований в м. Полтава, вул. Балакіна, 36 об»єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_1, визнання ОСОБА_3 співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію ? частини об»єкта незавершеного будівництва ( добудованої частини житлового будинку), що розташований в м. Полтава по вул. Балакіна, 36.

Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що увесь будинок № 36 по вул. Балакіна в м. Полтаві є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1, з підстав, передбачених ст. 60 СК України.

Як вже зазначалось вище ОСОБА_1 не є власником усього житлового будинку №36 по вул. Балакіна, 36 в м. Полтава, вона отримала ? частину спірного будинку з господарськими будівлями у спадок, а отже вказана частина будинку є її особистою власністю.

Ч. 1 ст. 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У справі № 6-1447цс17 Верховний суд України прийняв правовий висновок : «Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду обєктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.»

Не дивлячись на те, що ОСОБА_1 є власником тільки ? частини спірного будинку, позивач наполягав на визнанні за ним права спільної сумісної власності на весь будинок, у тому числі і на частку співвласника ОСОБА_6, при цьому не обґрунтував позовні вимоги з точки зору приписів ч. 1 ст. 62 СК України та не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що за час шлюбу з ОСОБА_1 , частина будинку, що належить їй на праві приватної власності істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Надана ним ксерокопія боргової розписки на 10 000 доларів США від 10.10.2011 року не може бути доказом того, що вказані кошти ОСОБА_3 взяв у борг та використав для добудови до будинку, бо відповідно до даних технічного паспорту така добудова проведена задовго до отримання ОСОБА_3 коштів у борг, а саме у 2005 році.

Окрім того зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 убачається, що він проводив вказане будівництво у 2006-2007 роках, тоді як у 2005 році така добудова вже була здійснена.

За клопотанням представника ОСОБА_3 суд призначив судову будівельно-технічну експертизу , однак така експертиза не була проведена у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 не сплатив рахунок за проведення експертизи.

Позовні вимоги з приводу визнання ОСОБА_3 співзабудовником не введеного в експлуатацію ? частини об»єкта незавершеного будівництва (добудованої частини житлового будинку), що розташований в м. Полтава по вул. Балакіна, 36 не можуть розглядатись судом окремо, оскільки добудована частина спірного житлового будинку не є окремим об»єктом будівництва, дозвіл на проведення будівельних робіт в установленому законом порядку не видавався, добудова не введена в експлуатацію та значиться як самочинно збудована.

Окрім того позовні вимоги ОСОБА_3 щодо спірної нерухомості спрямовані на визнання за ним права спільної сумісної власності на весь житловий будинок, а щодо самочинно збудованої добудови тільки на ? її частину.

Оскільки ОСОБА_3, всупереч вимогам ч. 3 статті 12 ЦПК України, не надав жодного доказу у підтвердження заявлених ним позовних вимог, слід дійти до висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Вирішення позовних вимог за зустрічним позовом.

Як вже зазначено вище в період зареєстрованого шлюбу сторони придбали вище перелічені транспортні засоби, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_3.

ОСОБА_3 огли заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що в позовній заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_1 зазначала, що вони протягом 15 років разом не проживають.

Із позовної заяви ОСОБА_1, що міститься в матеріалах цивільної справи №552/1575/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3І-огли про розірвання шлюбу дійсно зазначено позивачем, що вона більше 15 років з відповідачем не проживає.

Однак ОСОБА_3 у цьому з провадженні звертався до суду із зустрічною позовною заявою про поділ майна та заперечував факт не проживання з ОСОБА_1 , а навпаки зазначав ( мова оригіналу) : «з 1999 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, шлюбні стосунки між ними не припинялись , ми разом проживаємо, спільно ведемо господарство» ( справа № 552/1575/17 а.с.33) .

При вирішенні справи суд взяв до уваги заперечення ОСОБА_3 та у рішенні про розірвання шлюбу не встановив того факту, що протягом останніх 15 років сторони разом не проживають.

Окрім того із первісною позовної заяви про розподіл майна ОСОБА_3, як на обґрунтування позовних вимог про поділ майна зазначає, що він проживав із ОСОБА_1 однією сім»єю, проводив з нею, за спільні кошти, добудову до належного їй будинку .

За таких обставин суд відхиляє заперечення ОСОБА_3 огли в тій частині, що на час придбання спірних транспортних засобів він не мав спільного бюджету з ОСОБА_1 та придбав вказані транспортні засоби за власні кошти.

Ч. 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Верховний Суд в постанові від 18 червня 2018 року (справа № 711/5108/17 провадження № 61-1935св18) виклав правову позицію наступного змісту: «тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

ОСОБА_3 не надав жодного доказу у підтвердження того, що він придбав спірні транспортні засоби за свої особисті кошти, не заявляв позовних вимог про визнання цих транспортних засобів його особистою власністю.

Отже вирішуючи зустрічні позовні вимоги суд виходить з того, що спірні транспортні засоби придбані в період зареєстрованого шлюбу, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК є спільною сумісною власністю.

Відповідно висновку експерта № 500318 від 22.03.2018 встановлена вартість спірних транспортних засобів, а саме: ГАЗ5201 ГЗСА-3704 рік випуску 1989, номер шасі ХТН520100К11377988 Д.Н.З.096 СК 16243.10 грн; ГАЗ 52-04АФВ рік випуску 1971 ДНЗ 10044 СК 11639 грн; КАМАЗ 53213КО415 рік випуску 1989 , номер шасі 689, ДНЗ 1289 СК 39593.20 грн; вантажний/фургон ізотермічний-в ГАЗ 3302-418 ЗНГ рік випуску 2008 83140.90 грн; вантажний фургон MERSEDES BENZ 814 D 1998 року випуску 154839.90 грн; легковий /седан в TOYOTA CEMRI 2007 року випуску 256614.20 грн; легковий/ седан-в ВАЗ 21104 , 2006 року випуску 76879.20 грн. ( а.с. 110-125)

Призначаючи вказану експертизу суд в ухвалі зобов»язав ОСОБА_3 надати експерту для огляду спірні транспортні засоби, однак ОСОБА_3 їх для огляду експерту не надав.

Представник ОСОБА_3 заперечувала проти визначеної експертом вартості спірних транспортних засобів та надала суду докази, які підтверджують, що ОСОБА_3 продав частину спірних транспортних засобів, ціна продажу яких значно менша визначеної експертом вартості.

Так із заяв про перереєстрацію транспортних засобі у зв»язку з продажем убачається, що ОСОБА_3 продав 03.01.2018 вантажний/фургон ізотермічний-в ГАЗ 3302-418 ЗНГ рік випуску 2008 вартість якого по висновку експерта визначена 83140.90 грн за 25 200 грн; 01.03.2018 легковий/ седан-в ВАЗ 21104 , 2006 року випуску вартість якого по висновку експерта 76879.20 грн. за 5 000 грн; 04.04.2017 легковий /седан в TOYOTA CEMRI 2007 року випуску вартість якого по висновку експерта встановлена 256614.20 грн за 10 000 грн; вантажний фургон MERSEDES BENZ 814 D 1998 року випуску вартість якого по висновку експерта встановлена 154839.90 грн за 49256 грн ( а.с. 144-170) .

При цьому в усіх заявах про продаж транспортних засобів зазначено що ціна продажу транспортного засобу визначена за домовленістю сторін

( розділ 3 Оплата та розрахунки за договором).

Отже вирішуючи розбіжності щодо визначення вартості транспортних засобів, що визначена висновком експерта, та заявами про продаж автомобілів, суд приймає до уваги висновок експертизи, який відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та відхиляє визначену ціну за продані транспортні засоби, що зазначена при укладенні договорів купівлі-продажу, оскільки із заяв про продаж цих транспортних засобі убачається, що ціна продажу визначена за домовленістю сторін і ОСОБА_9 в визначенні ціни продажу цих транспортних засобів участі не приймала, письмової згоди на продаж за вказаною ціною не надавала .

Зазначені транспортні засоби продані ОСОБА_3 після припинення сімейних стосунків між сторонами, бо як убачається і матеріалів цивільної справи № 552/1575/18 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу 20.03.2017, а відчуження транспортних засобі почалося 04.04.2017 ( продані два спірні транспортні засоби), 03.01.2018 вже після фактичного та юридичного розірвання шлюбу продано ще два транспортні засоби.

Пунктами 24 та 25 постанови Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 роз»яснено: «24. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне

майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) . 25. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.»

Спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, а ОСОБА_3 розпорядився ними на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірних транспортних засобів.

Щодо транспортних засобів, які не продані та зареєстровані за ОСОБА_3 то слід визнати за позивачем ОСОБА_1 право спільної часткової власності на них, на ? частину.

При цьому суд не приймає заперечення ОСОБА_3 про те, що вказані транспортні засоби продані чи знищені, оскільки жодного доказу у підтвердження зазначених обставин не надав.

Так як суд дійшов до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог, то підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат, які полягають у сплаті нею судового збору у розміру 640 грн. Щодо витрат на проведення експертизи то ОСОБА_1 не надала доказів, які б підтверджували розмір та сплату цих витрат.

При зверненні до суду із позовними вимогами ОСОБА_3огли сплатив судовий збір у розмірі 1000 грн. та 1416.45 грн, всього 2416.45 грн, тоді як ним заявлені вимоги майнового характеру про визнання за ним права спільної сумісної власності на весь житловий будинок із самочинною добудовою по вул. Балакіна. 36 в м. Полтава, визнання права спільної сумісної власності боргу у розмірі 10 000 доларів США.

Офіційний курс НБУ станом на час розгляду справи (13.12.2018) становить 2780.81 грн за 100 доларів США. Половина боргу, 5 000 доларів США, в еквіваленті на українську гривню становить 139 040.50 грн.

ОСОБА_3 не оплатив кошти за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а отже експертним шляхом не визначена вартість спірного житлового будинку, а тому суд виходить із його інвентаризаційної вартості, що зазначена в технічному паспорті 581 303 грн, половина становить 290651.50.

Отже загальна ціна позовних вимог майнового характеру становить 420695 грн., а розмір судового збору 4206.95 грн.

Окрім того ОСОБА_3 заявив позовні вимоги немайнового характеру про визнання його співзабудовником, які оплачуються судовим збором в 704.80 грн.

Всього ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 2416.45 грн, тоді як повинен сплатити 4206.95 грн, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 1790.50 грн.

Керуючись ст.. 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли на користь ОСОБА_1 половину вартості транспортного засобу марки вантажний/фургон ізотермічний-в ГАЗ 3302-418 ЗНГ рік випуску 2008 у розмірі 41 570.48 грн, половину вартості транспортного засобу марки легковий/ седан-в ВАЗ 21104 , 2006 року випуску у розмірі 38 439.60 грн, половину вартості транспортного засобу марки вантажний фургон MERSEDES BENZ 814 D 1998 року випуску у розмірі 47 419.95 грн, половину вартості транспортного засобу марки легковий /седан в Toyota Сamri 2007 року випуску у розмірі 128 307.10 грн, а всього 285 737.13 грн ( двісті вісімдесят п»ять тисяч сімсот тридцять сім грн. 13 коп.)

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на ? частину транспортних засобів:

ГАЗ5201 ГЗСА-3704 рік випуску 1989, номер шасі ХТН520100К11377988 Д.Н.З.096 СК

ГАЗ 52-04АФВ рік випуску 1971 ДНЗ 10044 СК.

КАМАЗ 53213КО415 рік випуску 1989, номер шасі 689, ДНЗ 1289 СК.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат - огли на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 Імдат -огли на користь на користь держави судовий збір 1790.50 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідач ОСОБА_4 Імдат огли проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлений 19 грудня 2018 року.

Суддя Л.М. Васильєва