Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/42/18Головуючий у 1-й інстанції Гнатик Г.С.
Пр. № 22-ц/778/2149/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді - доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участю секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (надалі - ПО УПФУ м. Запоріжжя) про визнання неправомірними дій, стягнення недоплаченої суми пенсії

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом про спонукання до припинення порушення права, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача у невиплаті йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,

- стягнути з відповідача невиплачену, відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 6303,70 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2015 року його позов до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя був частково задоволений, дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті основної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Рішення набрало законної сили 10.12.2014 року, але відповідач продовжує нараховувати та виплачувати пенсію за постановою КМУ від 23.11.2011 року за № 1210.

22.12.2017 року він звернувся до відповідача з клопотання повідомити про виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року в частині виплати йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в обсязі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та надав розрахунок. З відповіді Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 16/03-17 від 28.12.2017 року він дізнався, що фінансування даного виду відомості не проводиться в зв'язку з тим, що суми державної та додаткової пенсії за шкоду здоров'я, що перевищують розміри обчислення відповідного чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів з державного бюджету України».

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2018 року (а.с. 17) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2018 року (а.с. 65-67) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії ПО УПФУ м. Запоріжжя у невиплаті ОСОБА_2 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стягнуто з ПО УПФУ м. Запоріжжя на користь ОСОБА_2 невиплачену, відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з січня 2015 року по липень 2016 року у сумі 4405,70 грн.

Інші позовні вимоги залишено без задоволення.

Питання про судові витрати не вирішувалось.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 79-80) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови йому в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої, відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з січня 2015 року по липень 2016 року у сумі 4405,70 грн. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ПО УПФУ м. Запоріжжя у своїй апеляційній скарзі (а.с. 70-71) просив рішення суду першої інстанції у цій частині в частині задоволення позовних вимог позивача скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовити у повному обсязі.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 92) апеляційну скаргу відповідача ПО УПФУ м. Запоріжжя на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2018 року у цій справі визнано неподаною та повернуто останньому.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 82) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 90).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ПО УПФУ м. Запоріжжя у встановлений апеляційним судом строк на адресу апеляційного суду поштою надало відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 88-89).

У період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року суддя - доповідач перебувала у відпустці (довідка т.с. 2 а.с. 91).

Ухвалою апеляційного суду від 08 серпня 2018 року (а.с. 96), з урахуванням конкретних обставин цієї справи, дану справу було призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників цієї справи про дату цього розгляду; витребувано з Хортицького районного суду м. Запоріжжя цивільну справу (ЄУН №337/4802/16-ц) за позовом ОСОБА_2 до ПО УПФУ м. Запоріжжя, начальника Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, спонукання до вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди із апеляційними скаргами ПО УПФУ м. Запоріжжя та ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року для огляду у цій справі.

21 серпня 2018 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя апеляційному суду на виконання вищезазначеної ухвали останнього надані матеріали цивільної справи ЄУН №337/4802/16-ц для огляду у цій справі.

Заслухавши у судовому засіданні 30 серпня 2018 року доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та представника ПО УПФУ м. Запоріжжя за довіреністю (а.с. 102) ОСОБА_4, які у тому числі на питання апеляційного суду зазначали, що інша цивільна справа ЄУН №337/4802/16-ц стосується іншої пенсії ОСОБА_2, передбаченої ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ПО УПФУ м. Запоріжжя не погодився із ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у справі ЄУН №337/4802/16-ц, якою було залишено без змін рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, але останню в касаційному порядку не оскаржував через відсутність коштів на сплату судового збору, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали цієї справи та оглянувши матеріали іншої цивільної справи ЄУН №337/4802/16-ц, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю … і ухвалити … нове рішення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, а саме визнаючи недійсними дії та стягуючи майно (законні очікування) у вигляді додаткової пенсії на підставі ст. 50 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з січня 2015 року по липень 2016 року на суму 4405,70 грн., керувався ст. 257 ЦК України, ст.ст. 258- 259, 263, 264- 265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення в межах 3-річного строку позовної давності, враховуючи заяву відповідача про її застосування та звернення позивача у цій справі до суду із вищезазначеним позовом у січні 2018 року.

Оскільки, відповідач не виконує постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року у справі ЄУН 2-а/337/164/2014 (а.с. 35-36) у справі за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок, яка набрала законної сили 10.12.2014 року, та за змістом якої:

- визнано дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 основної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та додаткової пенсії у розмірі заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, на підставі ст. ст. 50, 54, ст. 56 ч. 2 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними;

- зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату державної пенсії на підставі ст. 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі, не нижче 6-ти (шести) розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 50 % розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також додаткову пенсію у розмірі 11 % за стаж роботи, що перевищує 20 років, - за вирахуванням фактично отриманих сум, починаючи з 29 березня 2014 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вимогам щодо його законності та обґрунтованості не відповідає.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на наступне.

Як вбачається із змісту вищезазначених позовних вимог позивача у цій справі, він фактично просив суд у цій справі спонукати відповідача виконати постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року в іншій адміністративній справі ЄУН 2-а/337/164/2014 (а.с. 35-36) у справі за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок, яка набрала законної сили 10.12.2014 року, зобов'язати відповідача виконати останнє в частині виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 29 березня 2014 року по липень 2016 року у сумі 6303,70 грн.

Оскільки, постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року в іншій адміністративній справі ЄУН № 337/4793/16-а (а.с. 46-48), яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року (а.с. 49-50), та набрала законної сили, у визнанні неправомірними дій та зобов'язанні відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 26.01.2017 року ОСОБА_2, вже було відмовлено.

В силу вимог ст. 18 ч. ч. 1, 2 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України , - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Однак, діючим законодавством передбачено стягнення вказаної додаткової пенсії не шляхом ухвалення нового судового рішення у цій цивільній справі, а в межах виконавчого провадження за попереднім судовим рішенням в іншій адміністративній справі ЄУН 2-а/337/164/2014, чи шляхом стягнення розміру цієї пенсії в порядку адміністративного судочинства за судовим рішенням в іншій адміністративній справі за відповідним позовом ОСОБА_2 до відповідача - ПО УПФУ м. Запоріжжя.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Встановлено, що як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 41, 55, 129-1 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 321 ЦК України та ст. 50 Закону України Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума додаткової пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками, а є сумою одноразової компенсації, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

П. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Ст. 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Соціальне забезпечення осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відбувається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, розмір соціальних виплат особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідами, порядок виконання судових рішень про стягнення соціальних виплат визначаються відповідно до урядових постанов.

Порушені права позивача відновлено постановою суду про зобов'язання нарахувати та виплатити соціальну компенсацію. Судове рішення знаходяться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов'язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1388цс17.

Отже, з урахуванням вимог закону та заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позову позивача у цій справі, зокрема частково.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку згідно із ст. ст. 89, 265 ЦПК України, у зв'язку із чим, неправильно встановив фактичні обставини цієї справи, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення судом першої інстанції у цій справі ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового судного рішення у вигляді постанови апеляційного суду про відмову позивачу у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, відображають позицію позивача ОСОБА_2, викладену в його позові у цій справі, яку він у цій справі вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, дійсно, в силу вимог ст. 4 ЦПК України ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом в порядку цивільного судочинства у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…(ст. 5 ч. 1 ЦПК України).

Цивільна справа ЄУН №337/4802/16-ц стосується іншої пенсії ОСОБА_2, передбаченої ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому, ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у справі ЄУН №337/4802/16-ц, якою було залишено без змін рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яка набрала законної сили та яку ПО УПФУ м. Запоріжжя в касаційному порядку не оскаржувало через відсутність коштів на сплату судового збору, не має будь-якого преюдиційного значення для вирішення судом цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення у цій справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПО УПФУ м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій, стягнення недоплаченої суми пенсії у цій справі слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок з відповідача ПО УПФУ м. Запоріжжя будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений в силу вимог закону від сплати будь - якого судового збору при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 89, 141, 367-369, 371-372, 374, 376, 381-384, п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення у цій справі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій, стягнення недоплаченої суми пенсії у цій справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.09.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.