Справа № 629/3805/18
Номер провадження 2/629/1415/18
05.09.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Заводяної О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.11.2011 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач після розлучення вихованням сина не займається, не турбується про його духовний та фізичний розвиток, не відвідує його, матеріальної допомоги на його утримання не надає, має заборгованість зі сплати аліментів, крім того, написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини та надання згоди на його усиновлення. В зв'язку з цим позивач просить позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує також надала висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2005 року. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 листопада 2011 року (а.с.11,12).
Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Батьком дитини є відповідач по справі ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 28 вересня 2007 року (а.с.9).
17.02.2016 року з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13.14).
04 січня 2017 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, в зв'язку з чим змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с.15).
Відповідач ОСОБА_2 з сином не спілкується, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги на його утримання не надає, його життям та здоров'ям не цікавиться.
Із довідок, виданих Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.02.2017 року №324-2 та 03.04.2017 року №446/14.3-54/2 вбачається, що ОСОБА_2 у період з 01.08.2016 року по 31.03.2017 року аліменти згідно з виконавчим листом №629/5199/15-ц від 17.02.2016 року, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області не сплачує (а.с.16.17).
В теперішній час малолітній ОСОБА_3 мешкає з позивачем та її чоловіком та знаходиться на їх утриманні.
Відповідач життям сина не цікавиться, не турбується про його духовний та фізичний розвиток, його навчанням та підготовкою до самостійного життя, матеріально його не утримує, тобто відсторонився від виховання дитини. В теперішній час не бажає виховувати свого малолітнього сина, 12.06.2018 року написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від своїх батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 року, а також надав згоду на подальше його усиновлення з присвоєнням йому прізвища усиновителя і по батькові по його імені, та запису його батьком в актовому запису про народження (а.с.18).
Згідно висновку служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 05.09.2018 року є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, оскільки він не забезпечує належне його утримання та виховання, самостійно відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини.
Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини.
Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків.
Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Керуючись ст.1,2,4,12,76,78,81,82,95,258,259,263-265,280-282,284,289,354 ЦПК України, ст.164,166 СК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Роз'яснити, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м.Лозова Харківської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт НОМЕР_4, орган, що видав 6346, 20.02.2017 року;

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.Лозова Харківської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_5 виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області, 05.01.2000 року;

Третя особа Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, юридична адреса: Харківська область, м.Лозова, вул.Я.Мудрого, буд.1, , e-mail: ;

Суддя О.А.Ткаченко