КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/45562/17-ц

провадження № 22-ц/824/4407/2018

13 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Подольської Ольги Вячеславівнина рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року в складі судді Цокол Л.І.,

встановив:

07.08.2017 р. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 240,77 шв. франків та судовий збір у розмірі 10 936,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.06.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 08-038/305.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 30000,00 швейцарських франків. Пунктом 1.1.1 визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін повернення до 13.06.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 14.06.2007 р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 02-038/571, відповідно до умов якого остання, як поручитель, поручається за виконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повному обсязі, надав грошові кошти позичальнику ОСОБА_2, але останній свої зобов'язання за договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19.05.2017 року складається з суми заборгованості за кредитом - 17 500 шв. франків, заборгованості за відсотками - 9 740,77 шв. франків.

Зважаючи на невиконання відповідачами умов договору позивач просив стягнути суму боргу в солідарному порядку з позичальника та поручителя.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Подольська О.В. просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Також просить відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції помилково визначив початок перебігу строку позовної давності з 11.12.2011 року, неправильно застосував положення ч. 5 ст. 261 ЦК України, оскільки кредитним договором визначені строки виконання по кожному платежу окремо згідно графіку платежів, а також не надав правової оцінки початку перебігу позовної давності для платежів, по яким строк виконання зобов'язання ще не настав. Неправильне визначення судом першої інстанції початку перебігу строку позовної давності призвело до неправильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог банка до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім цього, судом не надано оцінки умовам виконання сторонами кредитного договору зобов'язань, передбачених ст.526 ЦК України та ст.11 Закону України &q?.5;Про захист прав споживачів&qu У;.

Зазначив, що після зміни строку виконання зобов'язань банк не пред'явив позичальнику вимогу про повернення всієї заборгованості по кредитному договору, в тому числі заборгованості по тих платежах споживчого кредиту, строк сплати яких не настав. Відсутність направлення банком вимоги вказує на відсутність події, з якою законодавець пов'язує настання певних юридичних наслідків.

Неправильне визначення судом першої інстанції умов відповідальності поручителя призвело до неправильного висновку щодо відсутності у банка права вимоги до поручителя за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з АТ &q?шо;Укрсоцбанк&quбе; на користь ОСОБА_2 судові витрати у зв'язку з розглядом справи.

Вважає, що доводи апеляційної скарги є неналежними та не спростовують законності рішення суду, яким вірно встановлено, що початок перебігу позовної давності починає свій відлік від обов'язку повернути кредит в повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи протягом 1 робочого дня у разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів.

Оскільки починаючи з 09.12.2011 р. позивач протягом шестимісячного строку не звернувся до поручителя з позовом у судовому порядку, починаючи з 08.06.2012 правовідносини поруки є такими, що припинилися.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з АТ &q?шо;Укрсоцбанк&quбе; на користь ОСОБА_3 судові витрати у зв'язку з розглядом справи.

Посилається на ті підстави, що у п. 4.5 та 7.4 договору позичальник та банк врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Останній платіж за договором ОСОБА_2 здійснив 30.08.2011 р., наступний платіж мав здійснити до 10.09.2011 р., проте починаючи з вересня 2011 р. жодних платежів не здійснював та набув обов'язок відповідно до п. 4.5 договору повністю повернути кредитні кошти до 09.12.2011 р.

Та обставина, що позивач не скористався своїм правом направлення вимоги про виконання зобов'язання, ніяким чином не залежить від волі відповідачів.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку із сімейними обставинами суд визнав необґрунтованим, а неявку останнього в судове засідання визнав неявкою без поважних причин.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.06.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08-038/305.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 30 000,00 швейцарських франків зі сплатою 9,5% річних, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6 цього договору та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп.1.1.1 п.1.1 ст.1 договору.

Пунктом 1.1.1 договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 13.06.2017 року.

14.06.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір поруки № 02-038/571.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на ту обставину, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, станом на 19.05.2017 р. має прострочену заборгованість по кредиту - 17 500 швейцарських франків, по відсоткам - 9 740,77 швейцарських франків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про яку заявлено стороною у справі. Оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, правовідносини поруки є таким, що припинилися.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності пропущено лише щодо частини платежів та не припинення поруки є необґрунтованими з наступних підстав.

Зі змісту розрахунку вбачається, що виконання зобов'язань за кредитним договором припинилося 30.08.2011 року ( дата останнього платежу за кредитом). З цього часу відповідачі не вчиняли дій щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, прострочена заборгованість виникла саме з цього часу.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, позичальник повинен був повернути кредит в повному обсязі, разом із нарахованими відсотками та штрафними санкціями, після спливу 90 календарних днів з моменту невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.8. - 3.3.9.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором здійснено 30 серпня 2011 року, наступний черговий платіж згідно графіку позичальник мав здійснити до 10 вересня 2011 року, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 09 грудня 2011 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 09 грудня 2011 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 07.08.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Оскільки договором визначено строк (термін) виконання боржником обов'язку погашення кредиту та сплати процентів в повному обсязі у випадку невиконання позичальником своїх обов'язків щодо своєчасної їх сплати, відсутність вимоги кредитора про дострокове повернення заборгованості не свідчить про відсутність події, з якою законодавець пов'язує настання певних юридичних наслідків.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договір поруки від 14 червня 2007 року № 02-038/571 не містить строку дії договору. А умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк виконання зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі настав 09 грудня 2011 року. Кредитор не пред'явив позову на протязі шести місяців з дати настання строку виконання зобов'язання, а отже згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки припинив свою дію.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального або процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на відсутність доказів понесення відповідачами судових витрат, правові підстави для їх відшкодування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, ст. 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - ПодольськоїОльги Вячеславівни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк