17.10.2018 Справа № 380/952/18
Провадження по справі № 2-з/380/4/18
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2018 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, який він подав до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Просить в порядку забезпечення позову накласти арешт у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_2, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд розглядає заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.

Так, відповідно дост. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

П.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

П. 4 вказаної постанови передбачає, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником ОСОБА_1 не підтвердженим є захід забезпечення позову відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 ймовірно належить відповідачу ОСОБА_2 (пошук здійснено за частковим співпадінням). Крім того, не наведено доказів співрозмірності заявлених позовних вимог в сумі 31500 гривень та накладення арешту на майно квартиру АДРЕСА_1, оцінка якої за даними заявника становить 290000 гривень. А тому, зважаючи на суть позовних вимог, суд вважає, що заявником не наведено доказів на обґрунтування забезпечення позову, не доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення боргу за договором позики в сумі 31500 гривень. Позивач взагалі не обґрунтував необхідність забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову,

ухвалив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з часу отримання її копії.

Суддя : Т.П.Косович