Провадження № 22-ц/802/149/18 Категорія: 2 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який остаточно уточнила у лютому 2018 року (а.с.107-108) та який мотивує тим, що вона, її чоловік ОСОБА_6 та свекруха ОСОБА_7 являлися співвласниками квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1994 року.

Після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частку цієї квартири, яку прийняли його мати ОСОБА_8, а також вона та син ОСОБА_9 шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, тобто шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Таким чином кожен успадкував по 1/9 частці квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй 4/9 частки квартири (1/3 + 1/9). ОСОБА_7 за життя склала заповіт, яким належну їй частину квартири заповіла їй і вона спадщину прийняла шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, тобто шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, що встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.04.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її син ОСОБА_9, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/9 частку квартири, яку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є вона - його мати, а також синова дочка ОСОБА_3. Таким чином, після смерті сина ОСОБА_9 вона успадкувала ще 1/18 частку квартири.

Оскільки нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи наведене, просила визнати за нею право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 як на спадкове майно за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6; визнати за нею право власності на 4/9 частки цієї квартири як на спадкове майно за заповітом після смерті свекрухи ОСОБА_7; визнати за нею право власності на 1/18 частку цієї квартири, як на спадкове майно за законом після смерті сина ОСОБА_9.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року, виправленим ухвалою цього ж суду від 06 серпня 2018 року, позов задоволено частково,

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 Волинської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме - на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме - на 1/24 частину квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково в частині вимог про визнання за позивачем права власності за заповітом лише на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7. У решті позову - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з'явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1994 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Розмір часток кожного із співвласників майна - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1, яке знаходилося у спільній сумісній власності складало по 1/3 цього майна.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку спірної квартири.

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно зі ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.529 цього ж Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 заповіту на випадок своєї смерті не залишав.

Спадщину після його смерті прийняли його мати ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_9 і ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги за законом.

ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 спадщину прийняли, оскільки постійно, у тому числі і на день смерті спадкодавця, проживали у з ним у спірній квартирі, а ОСОБА_4 спадщину прийняла шляхом написання заяви нотаріусу.

Зазначені обставини стверджуються матеріалами справи, а саме - довідками органів внутрішніх справ та судовими рішеннями, зокрема, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27.01.2017 року у справі № 161/7255/16-ц.

Оскільки позивач не довела тієї обставини, що дочка ОСОБА_4 не прийняла спадщини після смерті свого батька, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вона також являється спадкоємцем належного йому майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні позивач, ні ОСОБА_9, як син спадкодавця ОСОБА_6, не прийняли спадщини після його смерті - відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, чим не спростовано обґрунтовані висновки суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після смерті ОСОБА_6 кожен із чотирьох спадкоємців за законом набув право власності на 1/12 частку спірної квартири.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на 5/12 часток (1/3+ 1/12) спірної квартири.

Спадкодавець ОСОБА_7 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 06 квітня 1999 року, яким належну їй на праві спільної сумісної власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що ОСОБА_1 вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, що залишилося після смерті ОСОБА_7, зокрема, з моменту відкриття спадщини вона була держателем усіх правовстановлюючих документів, що належали на праві власності спадкодавцю. Крім того, ОСОБА_1 проживала спільно зі спадкодавцем, а відповідно і користувалася речами особистого вжитку (побутовою технікою, тощо). Вказаним рішенням свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27.12.2002 року ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 визнано недійсним (а.с.22-24).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_1 за заповітом перейшло 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 (1/3 - згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1994 року та 1/12 - як спадщина після смерті ОСОБА_6.).

Посилання апелянта, що за позивачем має бути визнано право власності за заповітом лише на 1/3 частку квартири - відхиляються апеляційним судом, оскільки таке тлумачення заповіту є суб'єктивним його тлумаченням третьою особою.

Заповіт складено 06.04.1999 року у той час, коли спадкодавцю уже належало у спірній квартирі не 1/3 її частка, а 5/12, які не були документально оформлені з тих підстав, що законом не обмежується термін оформлення спадкових прав.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_9 заповіту на випадок своєї смерті не залишав.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як встановлено судом, спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його мати - позивач ОСОБА_1 та дочка - ОСОБА_3, які прийняли спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори.

На день відкриття спадщини ОСОБА_9 належала успадкована ним після смерті батька ОСОБА_6 1/12 частка спірної квартири.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за позивачем після смерті сина підлягає визнанню право власності на 1/24 частку квартири АДРЕСА_1.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не дано відповіді на всі аргументи як позивача, так і третьої особи - відхиляються апеляційним судом, оскільки Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наведеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: