Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3211/18 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Є.У.№ 336/3706/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4, заінтересована особа публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липня 2018 року ОСОБА_3. звернулася до суду зі скаргою на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області щодо використання під час здійснення виконавчого провадження звіту щодо ринкової вартості нерухомого майна, складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 В заяві зазначила, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 51657301 про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 500 457 грн. 35 коп. 5 липня 2018 року боржник отримала повідомлення від державного виконавця про те, що в межах вказаного провадження здійснено оцінку належного боржникові нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_1, до здійснення якої залучено субєкт оціночної діяльності фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 Посилаючись на те, що оцінка нерухомого майна проведена з чисельними порушенням Національного стандарту № 1 «Загальних засад оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, без фактичного огляду предмету дослідження, внаслідок чого визначена оцінювачем ціна значно нижче ринкової вартості, просила суд визнати дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби в частині використання вказаної оцінки під час його реалізації незаконними та такими, що порушують її права та інтереси. Поновити своє порушене право ОСОБА_3 просила шляхом визнання такими, що не підлягають використанню при визначенні стартової ціни під час проведення торгів з реалізації майна, звіту про оцінку майна боржника з невідомою датою, виконаного ФОП ОСОБА_5

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2018 року скаргу залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незгода боржника з результатами оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності в процесі примусового виконання судового рішення, не свідчить про порушення виконавцем вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» і не є підставою для висновку про неправомірність дій останнього. Результати оцінки, за думкою суду, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі. Заявник указує на те, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з його оцінки субєктом оціночної діяльності. Визначення вартості, оцінка майна є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним субєкт оціночної діяльності) здійснювала ці дії. Тому учасник виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку в порядку ст.451 ЦПУ України, а не в порядку позовного провадження, як помилково вважав суд першої інстанції.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи представники стягувача і виконавчої служби не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належними чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомили. Колегія визнала причини неявки державного виконавця і представника банку неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення скарги з огляду на такі обставини.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 51657301 про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 500 457 грн. 35 коп.

Під час здійснення виконавчих дій головним державним виконавцем Коциняном М.О. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_2.

5 липня 2018 року боржник отримала повідомлення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області ОСОБА_6 про те, що в межах вказаного провадження здійснено оцінку арештованого майна, згідно звіту про оцінку початкова вартість майна, за якою воно буде передано на реалізацію складає 397 393 грн. (а. с. 4-5).

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є зясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Обовязки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання.

Вказані положення закону узгоджуються із розясненнями пункту 24 Постанови № 6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до яких у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання (згідно із частиною першою статті 14 Закону про виконавче провадження).

Для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна суб'єктів оціночної діяльності суб'єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону про виконавче провадження).

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (абзац другий частини третьої статті 57 Закону про виконавче провадження).

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання (абзац третій частини другої статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон про оцінку майна).

Суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі (частина перша статті 5 Закону про оцінку майна).

Експерт або спеціаліст зобов'язаний надати письмовий висновок, а суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця (частина третя статті 20 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об'єктом оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм права, незважаючи на вибір субєктом оціночної діяльності методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього.

За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності суб'єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Великої палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року, справа №914/881/17.

Аналіз вищенаведених норм матеріального права свідчить про те, що у випадку, коли учасник виконавчого провадження не погоджується зі звітом субєкта оціночної діяльності про оцінку майна, вказаний звіт підлягає оскарженню в порядку, передбаченому ст.447 ЦПК України, оскільки визначення оцінки нерухомого майна, що підлягає продажу в процесі примусового виконання судового рішення, є процесуальною дією, яка вчиняється державним виконавцем у відповідності до вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування своїх доводів про порушення субєктом оціночної діяльності Національного стандарту №1, ОСОБА_3 посилалася на те, що оцінювач ОСОБА_5 її квартиру не оглядала, хоча перешкод для такого огляду не було. Додані до оцінки фотознімки її квартири були зроблені значно раніше, коли державним виконавцем в присутності представника стягувача складався акт опис і арешту майна. На порушення п.53 Національного стандарту №1 оцінювач не проаналізував існуючий стан використання обєкта оцінки, не обґрунтувала застосування методичних підходів , методів та оціночних процедур. У всіх випадках, наводячи приклади оголошень про продаж аналогічного майна в мережі інтернет, оцінювач безпідставно занизила цю середню ціну за відповідними формулами. Як наслідок, такі порушення вплинули на результати оцінки.

На підтвердження своїх доводів про занижену оцінку нерухомості заявник надала звіт №17/07/1 від 17 липня 2018 року, складений субєктом оціночної діяльності ОСОБА_7, згідно якому ринкова вартість обєкта оцінки станом на 17 липня 2018 року без ПДВ складає 542 474 грн. (а.с.66-98).

Вказані доводи заявника суд першої інстанції залишив без уваги, належної оцінки їм не дав, не зясував причини розбіжностей в оцінках нерухомості, що підлягає реалізації з прилюдних торгів, складених двома субєктами оціночної діяльності.

Заперечуючи проти скарги, державний виконавець у порядку, передбаченому ст.ст 12, 13, 81 ЦПК України доводи боржника щодо порушення субєктом оціночної діяльності процедури оцінки майна не спростував.

Державник виконавцем також не було вжито заходів для усунення розбіжностей у звітах двох субєктів оціночної діяльності, не обговорено питання і не запропоновано учасникам виконавчого провадження у відповідності до вимог ст.13 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ініціювати рецензування звіту, який використовується під час проведення виконавчих дій.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення скарги і визнання дій державного виконавця неправомірними.

Вимоги заявника про визнання звіту про оцінку майна такими, що не підлягають використанню під час проведення торгів з реалізації майна задоволенню не підлягають, оскільки визнання дій державного виконавця в частині проведення оцінки обєкту нерухомості неправомірними унеможливлює використання оскаржуваного звіту субєкта оціночної діяльності в процесі реалізації майна з прилюдних торгів.

Порушене право боржника у виконавчому провадженні підлягає відновленню шляхом повторного вирішення питання державним виконавцем про залучення субєкта оціночної діяльності для визначення вартості майна, що підлягає реалізації у виконавчому провадженні.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2018 року по цій справі скасувати.

Скаргу ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4, заінтересована особа публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в частині використання під час здійснення виконавчого провадження звіту про оцінку майна двокімнатної квартири №5, що розташована в м. Запоріжжі, вулиця Чарівна, будинок 44, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 22 червня 2018 року.

У задоволенні решти скарги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: