_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/6408/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій банк просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/0044/74/62103 від 04.08.2006 року, що складає 37836 доларів США 22 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1016357 грн. 26 коп.; стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» судовий збір у розмірі 15245 грн. 36 коп. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа 22.10.2018 року розподілена судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_1 товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» - ОСОБА_3 досудового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання зявився, у позовних вимогах просив відмовити, посилаючись на те, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.08.2006 року між банком та ним було укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/0044/74/62103 від 04.08.2006 року в повному обсязі цих зобов'язань. Однак, він вважає, що дія поруки була припинена внаслідок непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, що є підставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням, тому просить відмовити в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не зявилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи № 2-3305/2011року, заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_5, приходить до наступного.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

У судовому засіданні встановлено, що 04.08.2006 року між ОСОБА_1 поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обовязками є Акціонерне товариство «ОСОБА_2 ОСОБА_3», що підтверджується витягом із Статуту, затвердженим загальними зборами акціонерів АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» від 27.04.2018 року, та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/0044/74/62103, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 100000,00 доларів США строком до 04.08.2026 року, а ОСОБА_4 зобовязалась належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені кредитним договором./а.с.13/.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (п. 1 ст. 1054 ЦК України).

Перед укладенням та підписанням кредитного договору, ОСОБА_4 звернулась до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де власноручно зазначила відповідну суму кредиту, яку має намір отримати, обравши валюту кредитування, бажаний строк кредитування, відсоткову ставку, визначивши цільове використання кредиту на придбання квартири /а.с.9/. З умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення банку та клієнта була ознайомлена.

22.05.2009 року року між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 014/0044/74/62103/1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав /а.с.18/. Крім того, сторони дійшли згоди тимчасово, на період з 15.06.2009 року по 15.05.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди, у зв'язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в додатках № 1,2 до цієї додаткової угоди. Також, згідно п. 3 цієї додаткової угоди позичальник підтвердив, що перед укладенням додаткової угоди був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року), що підтверджується підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди, та відсутності зауважень, претензій щодо наданої інформації./а.с.18/.

Отже, з укладенням кредитного договору та укладеної додаткової угоди № 1 у позичальника виник обов'язок повернути банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до частини першої ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.08.2006 року між банком та громадянином України ОСОБА_5 було укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/0044/74/62103 від 04.08.2006 року в повному обсязі цих зобов'язань.

Відповідно до умов п. 1.3. договорів поруки сторони встановили, що зобов'язання поручителів перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених договорами поруки та кредитним договором - не потребують.

Крім того, відповідно до умов п. 2.1. договору поруки сторони встановили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручителі несуть солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основаного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

До того ж, відповідно до п. 3.1. договорів поруки сторони договору встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручителі і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, встановленому на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. 1 ч. 2 ст. 554 ЦК України.

Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов'язання, а саме: не здійснював погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

У зв'язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості позивачем було направлено відповідачу ОСОБА_4 вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором від 21.08.2010 року /а.с.74 /, однак дана вимога відповідачем була залишена поза увагою та банк вимушений був звернутись до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

28.02.2011 року позивач ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, в якої зазначив, що відповідно до п.6.5. Кредитного договору у випадку невиконання відповідачем умов цього договору кредитор має право вимагати достроково погашення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, тому в позові було заявлено вимога про дострокове повне погашення боргу відповідачами /а.с. 70/.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2011 року /справа № 2-3305/2011року/ позовні вимоги банку було задоволено у повному обсязі: стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом в розмірі 784956,94 грн., яка складається з боргу за тілом кредиту в розмірі 698626,95 грн., заборгованість за відсотками 42439,59 грн., пеня 43890,40 грн. Вказане рішення оскаржено не було та набрало законної сили./а.с. 30/.

Пунктом 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду набрало законної сили, проте до наступного часу не виконано, оскільки банк виконавчі листи отримав 25.11.2011 року, але не предявив своєчасно їх до виконання, тому банк звертався до суду з заявою про поновлення строку предявлення виконавчих листів до виконання, але ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2014 року у задоволенні заяви банку про поновленні пропущеного строку предявлення виконавчих листів до виконання було відмовлено, вказана ухвала банком не оскаржена. Вказаний факт у судовому засіданні встановлено та учасниками процесу не заперечується./а.с. 77-78/.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Таким чином, звернувшись до відповідачів з вимогами про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання кредитного договору № 014/0044/74/62103 від 04.08.2006 року.

Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, з позовними вимогами про стягнення компенсаторних платежів у межах позовної давності банк до суду теж не звертався.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідачів, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Представник банку вказує, оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконано, тому позичальнику продовжувались нараховуватись відсотки за порушення оплати грошових зобовязань.

З позовних вимог та наданого позивачем розрахунку вбачається, щоостання оплата по кредиту була здійснена боржником 05.07.2011 року, проте позивач просить стягнути заборгованість за донараховані відсотки у період з 15.03.2014 року по 01.11.2017 року/ у розмірі 37836,22 дол.США /в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1016357,26 грн./а.с.6-8/.

Однак, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

В матеріалах справи є заява-відзив відповідача ОСОБА_5, доводи якої були досліджені у судовому засіданні, зокрема пояснення з приводу поняття поруки, підстав припинення договору поруки, строку дії договору поруки, строку виконання основного зобовязання, незастосування строку позовної давності до договору поруки, відмови у позові у звязку з припиненням права кредитора та інше, однак суд не приймає до уваги дану заяву, оскільки вважає, що доводи заяви повинні були враховані при розгляду справи по суті Київським районним судом м.Одеси у 2011 році за позовом банку про стягнення солідарно заборгованості з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5О, або ці доводи могли бути підставою апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м.Одеси від 14.06.2011 року, яке фактично відповідачами оскаржено не було. Крім того, вказаний позов предявлений до двох відповідачів боржника та поручителя, тому суд повинен надати оцінку як кредитному договору так і договору поруки у сукупності, з огляду на ухвалене рішення суду 2011 року та його виконання.

Предметом даного спору є встановлення судом наявності чи відсутності порушеного права позивача на стягнення будь-яких платежів на користь банку, однак суд вважає, що право позивача не порушено, оскільки поважності причин або перешкод для виконання належним чином рішення суду на протязі 2011-2014 років судом не встановлено, тому кредитні правовідносини по кредитному договорі № 014/0044/74/62103 від 04.08.2006 року фактично між сторонами припинилися 14.06.2011 року, прийняттям Київським районним судом м.Одеси вищевказаного рішення та його невиконанням на протязі трирічного строку позовної давності, який закінчився в 2014 році.

Відповідно до ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами ( фактами ), які свідчать про порушення прав особи.

Позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності та не заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності, тому відповідно до статті 257 ЦК України суд застосовує загальну позовну давність, яка складає три роки.

Початок перебігу строку позовної давності розпочався 14.06.2011 року з часу винесення Київським районним судом м. Одеси рішення по справі № 2-3305/2011р та закінчився у 2014 році протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Суд вважає, що в період з 2011 по 2014 роки позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом виконання рішення суду або звернення з позовом на підставі ст.625 ЦК України, проте банком було обрано неналежний спосіб захисту їх прав у вигляді повторного звернення з позовом до суду 22.10.2018 року після спливу строків позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В матеріалах справи є письмова заява відповідача ОСОБА_5, якою він просить відмовити у позові у звязку з припиненням права кредитора, а не у звязку з застосуванням строків позовної давності, з якою суд не погодився/а.с.68 /.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору та заяви-анкети позичальника вбачається, що обєкт кредитування кредитні кошти призначені для придбання нерухомого майна, цільове використання кредиту придбання квартири./а.с.9/.

Відповідно до додаткової угоди, укладеної між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та ОСОБА_4 № 014/0044/74/62103/1 від 22.05.2009 року, згідно п. 3 якої позичальник підтвердив, що перед укладенням додаткової угоди був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року), що підтверджується підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди, та відсутності зауважень, претензій щодо наданої інформації./а.с.18/.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначено, що з урахуванням положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.06.2011 року визначено сукупний розмір заборгованості відповідачів перед АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3»в розмірі 784956,94 грн., зазначене рішення було ухвалено на підставі позовних вимог банку про дострокове стягнення заборгованості, рішення оскаржено не було та набрало чинності, розмір заборгованості вказаний в рішенні суду має преюдиційне значення та не потребує доказування. Зазначений розмір заборгованості міг зростати у звязку з нарахуванням відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України, однак з даними вимогами банк не звертався, рішення суду до наступного часу не виконано, оскільки банк виконавчі документи отримав 25.11.2011 року, але не предявив своєчасно їх до виконання та ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.02.2014 року у задоволенні заяви банку про поновленні пропущеного строку предявлення виконавчих листів до виконання було відмовлено, вказана ухвала банком не оскаржена, внаслідок чого строк позовної давності сплив, будь-яких перешкод для виконання рішення суду у 2011 році судом не встановлено.

За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити у повному обсязі саме у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позовних вимогах судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача, тому суд відмовляє у стягненні судового збору з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.3, 11, 15, 16, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 611, 612, 625, 1054 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 18.12.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.