Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 731/76/17

провадження № 61-19904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), КратаВ. І., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Укртелеком»,

заінтересована особа - Варвинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2017 року в складі судді Моцьора О. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафієвої О. К., Страшного М. М.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі -

ПАТ «Укртелеком») звернулося до суду зі скаргою на дії Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Варвинський РВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області).

Скарга мотивована тим, що 02 листопада 2011 року Варвинським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі № 2н-133/2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» заборгованості у розмірі 450,35 грн.

З 12 грудня 2011 року вказаний документ перебуває на виконанні у Варвинському РВДВС Головного ТУЮ і за вказаний період неодноразово повертався без виконання.

29 вересня 2016 року заявником було отримано постанову державного виконавця від 07 червня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

28 жовтня 2016 року було направлено повторно заяву про відкриття виконавчого провадження, проте 01 грудня 2016 року стягувачем було отримано повідомлення старшого державного виконавця від 10 листопада 2016 року про повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання, оскільки до заяви не надано підтвердження сплати авансового внеску. Не погоджуючись із указаним повідомленням, ПАТ «Укртелеком» зверталось до виконуючого обов'язки начальника Варвинського РВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області зі скаргою, проте відповіді не отримано.

ПАТ «Укртелеком» вважало, що повідомлення старшого державного виконавця від 10 листопада 2016 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі статей 4 ,18, 37,39 та пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, ПАТ «Укртелеком» просило суд визнати повідомлення старшого державного виконавця Варвинського РВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області незаконним, скасувати його та зобов'язати Варвинський РВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 березня

2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року, відмовлено у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки станом на 05 жовтня 2016 року наказ від 02 листопада 2011 року у справі № 2н-133/2011 року не перебував на виконанні, а був повернутий стягувачу, то всі виконавчі дії, розпочаті до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІ, на цю дату були завершені, не зважаючи на те, що виконавче провадження не було закінченим, а тому у Варвинського РВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного судового наказу, оскільки стягувачем не сплачено авансовий внесок, сплата якого передбачена Законом України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження.

15 травня 2017 рокуПАТ «Укртелеком» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвали судів попередніх інстанцій та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій помилково застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, оскільки виконавчі дії з виконання судового наказу від 02 листопада 2011 року розпочаті до набрання чинності указаного закону, а тому повинні бути завершені у порядку Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, відповідно до якого не передбачалось сплати стягувачем авансового внеску.

20 червня 2017 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

29 червня 2017 року Варвинський ВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 02 листопада 2011 року Варвинським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі № 2н-133/2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укртелеком» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 450,35 грн.

Постановою старшого державного виконавця Варвинського РВДВС Головного ТУЮ у Чернігівській області від 07 червня 2016 року вказаний судовий наказ повернуто стягувачу без виконання у зв'язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Повернення стягувачу виконавчого документа за наявності підстав та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» не є закінченням виконавчого провадження, оскільки закінчення виконавчого провадження означає завершення процедури звернення виконавчого документа до виконання.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення указаної постанови, встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Також, судом встановлено, що 28 жовтня 2016 року ПАТ «Укртелеком» повторно звернулося із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу від 02 листопада 2011 року у справі № 2н-133/2011 року.

Повідомленням про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання від 10 листопада 2016 року ВП № 52862725 ПАТ «Укртелеком» було повернуто судовий наказ № 2н-133/11, оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про виконавче провадження»

від 21 квітня 1999 року №606-XIV строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається пред'явленням виконавчого документ до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 22 квітня 1999 року, що діяв станом на 07 червня 2016 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке можу бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02 червня 2016 року, пунктом 6 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІ якого передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Пунктом 7 передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Оскільки станом на 05 жовтня 2016 року наказ від 02 листопада 2011 року не перебував на виконанні, а був повернутий стягувачу, правильними є висновки судів про те, що всі виконавчі дії, розпочаті до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, на цю дату були завершені, незважаючи на те, що виконавче провадження не було закінченим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року) примусовому виконанню підлягають накази, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Також, в пункті 8 частини четвертої статті 4 даного Закону зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Також законом передбачено випадки, коли стягувачі можуть бути звільнені від сплати авансового внеску.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що завершення виконавчого провадження відбувається не лише при закінченні виконавчого провадження, а й при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте в останньому випадку стягувач має право повторного пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання, на підставі чого відкривається нове виконавче провадження, присвоюється новий номер та відповідно документи подаються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», у редакції, що набрала чинності 05 жовтня 2016 року.

Встановлено, що при повторному поданні судового наказу № 2н-133/2011 року на примусове виконання було присвоєно новий номер ВП №52862725, вчинені нові виконавчі дії щодо поданого виконавчого документа.

Таким чином, суди, встановивши, що ПАТ «Укртелеком» від сплати авансового внеску згідно з законом не звільнено, дійшли правильного висновку про те, що дії державного виконавця з повернення виконавчого документа на підставі пункту 8 частини четвертої статті четвертої Закону України «Про виконавче провадження» є правомірними.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» залишити без задоволення.

Ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило