Справа № 581/489/18
Провадження № 2/581/209/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2018 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

в присутності представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Алфімова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»

про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

18 липня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивує наступними обставинами.

21 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого вона на строк 20 років надала товариству в оренду три земельних ділянки, площею 2,028 га (кадастровий № НОМЕР_3), площею 3,466 га (кадастровий № НОМЕР_4), площею 1,335 га (кадастровий № НОМЕР_2).

Під час укладення вказаного договору оренди землі не були дотримані положення ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та були допущені такі істотні недоліки.

У преамбулі тексту договору орендодавцем зазначена ОСОБА_4, а в графі підпис орендодавця вона значиться, як ОСОБА_4. Тобто, особа орендодавця у договорі не визначена взагалі.

Договором в оренду було передано три земельних ділянки. Проте така можливість з'явилася лише після внесення змін до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» - 17 серпня 2010 року. До цього моменту належні їй земельні ділянки могли бути передані в оренду лише за окремими договорами оренди на кожну земельну ділянку.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки у договорі зазначена у розмірі 39194 грн. 05 коп., у тому числі ріллі. Така оцінка переданої в оренду землі не відповідає дійсності, оскільки предметом договору були три земельних ділянки з такою їх вартістю. Зазначене вказує на те, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок взагалі не проводилася.

Із метою досудового врегулювання спору позивач 7 березня 2018 року зверталася до товариства з пропозицією розірвати оспорюваний нею договір оренди земельних ділянок, однак жодної відповіді не отримала.

Вважаючи, що укладений нею договір оренди земельних ділянок суперечить актам цивільного законодавства, просить визнати недійсним укладений нею з відповідачем договір оренди земельних ділянок від 21 жовтня 2009 року, а також стягнути на її користь судові витрати.

Згідно поданого відзиву відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав його необґрунтованості та подачі з пропуском строку позовної давності. Допущені в преамбулі договору оренди землі описки в імені позивача, передача в оренду за одним договором декількох земельних ділянок та не проведення грошової оцінки земельних ділянок не є підставами, визначеними ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 203 ЦК України для визнання договору оренди землі недійсним.

Позивач до суду не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Алфімов В.В. заперечив проти задоволення позову посилаючись на відсутність передбачених законодавством підстав для визнання договору недійсним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, судом встановлені такі фактичні обставини.

22 вересня 2004 року ОСОБА_4 отримала три державних акти на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами: 3,47 га (кадастровий № НОМЕР_4), 2,03 га (кадастровий № НОМЕР_3), 1,34 га (кадастровий № НОМЕР_2), що розташовані на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 4-6).

21 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Надія» укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, позивач строком на 20 років надала в оренду вказані земельні ділянки загальною площею 6,829 га, з яких 6,829 га ріллі, що розташовані на території Московської сільської ради Липоводолинського району. Договір зареєстровано 29 квітня 2010 року у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 5 вказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 39194 грн. 05 коп.

21 жовтня 2009 року між договірними сторонами підписано акти визначення в натурі меж земельних ділянок, з кадастровими № НОМЕР_4, № НОМЕР_3), № НОМЕР_2, а 29 квітня 2010 року - акти приймання-передачі вказаних земельних ділянок, що надаються в оренду (а.с. 9-11).

26 вересня 2017 року ОСОБА_4 зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно своє право власності на вказані земельні ділянки площами: 3,4665 га (кадастровий № НОМЕР_4), 2,0285 га (кадастровий № НОМЕР_3), 1,3354 га (кадастровий № НОМЕР_2) (а.с. 12-14).

При вирішенні справи суд застосовує такі норми права.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11, статті 202 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Із матеріалів справи вбачається, що вона особисто, вільно, маючи бажання, без примусу, правильно розуміючи зміст та наслідки укладення правочину, уклала з відповідачем оспорюваний договір оренди. Та обставина, що у вказаному договорі, актах визначення меж земельних ділянок в натурі, актах приймання-передачі вказаних земельних ділянок, а також у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно її ім'я значиться, як ОСОБА_4 або ОСОБА_4, не вказують на те, що при укладенні договору мав місце дефект суб'єктного складу чи дефект волі.

Законом від 9 липня 2010 року № 2480-VI статтю 15 Закону України «Про оренду землі» доповнено новою частиною такого змісту:

Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, які знаходяться у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

Однак, на час укладення оспорюваного договору Закон України «Про оренду землі» не містив заборон передачі в оренду декількох земельних ділянок за одним договором оренди.

Стосовно неправильного зазначення у договорі оренди нормативної грошової вартості суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 15 Закон України «Про оренду землі» (у редакції на час виникнення відносин) істотними умовами договору оренди землі є:

об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін;

умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Тобто, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що надається в оренду, не є істотною умовою такого договору. Тому, зважаючи на передбачену ст. 627 ЦК України свободу договору, сторони не були обмежені нормами законодавства у зазначенні чи не зазначенні у правочині нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За наявності певних обставин позивач не позбавлена можливості ініціювати внесення змін до вказаного договору оренди.

Таким чином, судом встановлено, що договір укладений належними сторонами, в межах їх повноважень, скріплений їх підписами, та оформлений у передбаченій законом формі. Зміст договору відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства, а сторони вчиняють дії щодо його виконання, що свідчить про те, що його укладення було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що виникають з укладенням договору оренди.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування обставин, які згідно з статтею 203 ЦК України та ст. 15 Закон України «Про оренду землі» (у редакції на час виникнення відносин) були б підставою для визнання правочину недійсним.

У зв'язку з викладеним, суд відмовляє у задоволені позову у повному обсязі.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову по суті, доводи відповідача про застосування позовної давності не розглядаються.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 (с. Московське, Липоводолинський район, Сумська область, РНОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» (с. Московське, Липоводолинський район, Сумська область, ).

Повне рішення складене 5 вересня 2018 року.

Суддя О. В. Кузьмінський