Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 315/1177/17Головуючий у 1-й інстанції Телегуз С.М.
Пр. № 22-ц/778/2315/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.09.2011 року станом на 31.08.2017 року 16343,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1812,38 грн., відсотків за користування кредитом - 13276,99 грн., а також штрафів відповідно до п. п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 754,47 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 10 жовтня 2017 року (а.с. 42) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року (а.с. 177-178) позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 року в сумі 16343,84 грн., а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1600 грн., а всього 17943,84 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 194-197) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

З 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, саме останньою правильно керувався суд першої інстанції при розгляді цієї справи та ухваленні оскаржуємого рішення суду у цій справі, саме цією редакцією ЦПК України також має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості останнього.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 21 травня 2018 року (а.с. 200), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с.202).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На виконання вимог ЦПК України копія вищезазначеної ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі надсилалась Банку (а.с. 207) та була отримана останнім 08 червня 2018 року (а.с.207).

У період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка а.с. 205).

17 липня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла заява Банку (а.с.208), в якій останній зазначав, що з 21.05.2018 року змінено його назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Банк не скористався своїм правом на подачу в установлений апеляційним судом 15-денний строк з дня отримання 02 червня 2018 року (а.с.207) ним копії вищезазначеної ухвали апеляційного суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі по 18 червня 2018 року включно.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Однак, має місце навантаження судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право... змінити рішення (п.2).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі, керувався ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 19, 27, 76-83, 133, 141, 223, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з наступних підстав.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність вищезазначеного кредитного договору сторін прямо не передбачена законом. Він також не визнаний за рішенням суду недійсним.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та зокрема відповідачем ОСОБА_2 суду у матеріали цієї справи не надані.

Також відповідач ОСОБА_2 у цій справі зустрічного позову про визнання вищезазначеного кредитного договору сторін недійсним не заявляв та останні не були предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі, та, відповідно, не є предметом апеляційного перегляду у цій справі.

Права ОСОБА_2, як споживача, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», Банком при укладенні вищезазначеного договору не були порушені.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не довів у суді першої інстанції, що на час укладення вищезазначеного кредитного договору сторін діяли будь-які інші правила та умови кредитування Банку, ніж ті, що були додані Банком на його вищезазначеної позовної заяви у цій справі (а.с.8-30).

Оскільки, вищезазначений договір сторін є договором приєднання (а.с.6-31), відповідач підтвердив свою згоду із всіма умовами вищезазначеного договору, який складається із анкети заяви-позичальника, пам'ятки клієнта, Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, підписавши анкету-заяву від 26.10.2011 року (копія а.с.6).

Як вбачається із виписки Банку по рахунку відповідача (а.с.185-188), останній користувався кредитними коштами, частково виконував договір, погашав платежі, погоджувався із його умовами, у тому числі щодо зміни кредитного ліміту тощо.

Банк мав право в силу умов вищезазначеного кредитного договору сторін в будь-який час змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Виписка Банку по рахунку відповідача є належним письмовим доказом в обґрунтування позову Банку у цій справі.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки при визначенні саме розміру заборгованості, яка підлягла стягненню на користь Банку з відповідача за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Оскільки, не звернув належної уваги на те, що строк дії вищезазначеного кредитного договору сторін відповідає строку дії картки, строк якої закінчився у липні 2015 року (довідка Банку а.с. 79), крім того, відповідач ОСОБА_2 у цій справі просив застосувати строк позовної давності (заперечення а.с. 170-175), оскільки останній платіж за вищезазначеним кредитним договором відповідача мав місце у 23.09.2014 року, а Банк звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом від 13.09.2014 року лише 06.10.2017 року (відмітка суду першої інстанції а.с. 2).

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Так, встановлено, що Банком безпідставно нараховані відповідачу ОСОБА_2 у цій справі Банком відсотки за користування кредитом, станом на 31.08.2017 року після закінчення строку дії картки (тобто строку дії договору) у липні 2015 року.

Сторони у цій справі визнали, що строк дії картки відповідача скінчився у липні 2015 року, а тому ці обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України.

За умовами вищезазначеного кредитного договору сторін визначено, що строк дії договору відповідає строку дії картки.

Тому, строк дії вищезазначеного кредитного договору сторін збіг ще у липні 2015 року.

А тому, суд першої інстанції мав відмовити Банку у стягненні з відповідача у цій справі відсотків за користування кредитом, нарахованих Банком після закінчення строку дії картки (договору), тобто з 01.08.2015 року по 31.08.2017 року через безпідставність нарахування останніх, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18).

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, встановлено, що Банком було подано вищезазначений позов у цій справі 06 жовтня 2017 року в межах 3-річного строку позовної давності після закінчення строку дії вищезазначеного кредитного договору сторін у липні 2015 року в межах позовних вимогх, що нараховані в межах 3-річного строку позовної давності, починаючи з 06.10.2014 року, оскільки позовна давність по щомісячним платежам рахується по кожному платежу окремо, а відповідач у цій справі ОСОБА_2 просив застосувати останню у суді першої інстанції у цій справі (відповідь на відзив а.с.170-175).

Останній платіж відповідача за вищезазначеним кредитним договором на користь Банку мав місце 23.09.2014 року (а.с.5).

З цієї дати 23.09.2014 року (після дій відповідача, які свідчать про визнання боргу, та які перервали перебіг позовної давності) в силу вимог ст. 264 ч. ч. 1, 3 ЦК України перебіг позовної давності у вигляді 3-річного (загального) строку для основної суми боргу у вигляді заборгованості за кредитом та відсотками почався заново.

Цим платежем 23.09.2014 року відповідач також визнав заборгованість за вищезазначеним кредитним договором перед Банком до 23.09.2011 року.

Крім того, в період до 23.09.2014 року мали місце майже щомісячні проплати заборгованості відповідачем на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджується розрахунком Банку (а.с. 4-5) та випискою Банку по рахунку відповідача (а.с. 161-167), та свідчить про визнання боргу відповідачем за вказаний період у повному обсязі.

При вищевикладених обставинах, Банк мав право у цій справі на стягнення з відповідача заборгованості станом на 31.08.2017 року у вигляді заборгованості за кредитом станом на 31 липня 2015 року у розмірі 1732,50 грн. та відсотків за користування кредитом станом на липень у розмірі 1445,58 грн. (розрахунок а.с. 5), а також штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 158,90 грн. (процентна складова, розрахунок: 5% від ціни позову - суми основного боргу 3178,08 грн. задоволеного судом у цій справі (розрахунок: заборгованість за кредитом 1732,50 грн. + заборгованість за відсотками за користування 1445,58 грн.), оскільки останні, хоча й є неустойкою і на них розповсюджується спеціальний (однорічний) строк позовної давності, який відповідач просив також застосувати у цій справі, проте останні були нараховані Банком згідно із умовами договору безпосередньо при подачі вищезазначеного позову до суду, а тому є такими, що заявлені в межах однорічного строку позовної давності у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у цій справі слід змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 року станом на 31.08.2017 року до «3836,98 грн.»(яка складається із: із заборгованості за кредитом - 1732,50 грн., відсотків за користування кредитом -1445,58 грн., а також штрафів відповідно до п. п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 158,90 грн.), а також судового збору до «375,62 грн.» (відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку у цій справі, розрахунок: судовий збір за подачу позову 1600,00 грн. (а.с. 38) * суму задоволених позовних вимог 3836,98 грн./ суму заявлених позовних вимог 16343,84 грн.).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384, п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» ():

- заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.10.2011 року станом на 31.08.2017 року до «3836,98 грн.» (яка складається із: із заборгованості за кредитом - 1732,50 грн., відсотків за користування кредитом -1445,58 грн., а також штрафів відповідно до п. п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в сумі 158,90 грн.),

- судового збору до «375,62 грн.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.09.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.