Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2018 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Строган Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 2 лютого 2004 року померла його баба - ОСОБА_2, внаслідок чого відкрилась спадщина, яку прийняла його мати - ОСОБА_3, однак не оформила своїх спадкових прав.

10 листопада 2013 року померла ОСОБА_3, внаслідок чого відкрилася спадщина до складу якої, серед іншого, входить право на земельну частку (пай), яка перебувала у власності КСП «Малокозарське» села Мала Козара Романівського району Житомирської області.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, а відповідач позов визнав.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, а також встановивши, що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дзержинської (на даний час Романівської) районної державної адміністрації Житомирської області від 14 січня 1997 року № 7 ОСОБА_2 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 4,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у власності КСП «Малокозарське» села Мала Козара Романівського району Житомирської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 275187, 2 лютого 2004 року померла ОСОБА_2, внаслідок чого відкрилась спадщина.

27 січня 2004 року секретарем Малокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_2 заповіла усе своє майно ОСОБА_3

10 листопада 2013 року померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем не надано до суду доказів про перехід права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до спадкодавця ОСОБА_3 та про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статей 78, 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачене право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як розяснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому встановивши, що позивачем не доведено факту відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та набуття спадкодавцем (матір'ю позивача) права на спадщину після смерті ОСОБА_2, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області (адреса місцезнаходження: вул. Центральна, 38 смт. Миропіль Романівського району Житомирської області, ідентифікаційний код в ) про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).

Суддя С.В. Бабич