АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7287/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня2018 року Апеляційний суд м.Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

скаржник ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валявського ОлександраАнатолійовича, стягувач - ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Валявського О.А. у виконавчому провадженні №47880689, зокрема щодо направлення для виконання Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанови про встановлення тимчасового обмеження скаржника у праві виїзду за межі України; Регіональному сервісному центру МВС України у м. Києві постанови про встановлення тимчасового обмеження скаржника у праві керувати транспортними засобами; Дарницькому управлінню поліції Головного управління національної поліції МВС України у м. Києві постанови про встановлення тимчасового обмеження скаржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; Державному агентству лісових ресурсів України постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві на полювання, а також визнати неправомірними та скасувати постанови у ВП №47880689 від 07.03.2018 про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що 11.10.2013 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про примусове виконання рішення по цивільній справі №2610/28942/2013 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки доходу ОСОБА_3, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2012 до досягнення дітьми повноліття. 16.06.2015 державним виконавцем ВДВС ДРУЮ у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47880689. З розрахунку заборгованості від 01.12.2017 №1497/14 вбачається, що скаржник щомісячно сплачував аліменти на дітей, а отже не ухилявся від виконання рішення суду, проте державним виконавцем 07.03.2018 року було винесено спірні постанови, зокрема про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження скаржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Крім цього, в порушення вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» спірні постанови були направленні ОСОБА_3 не на наступний день, а лише 26.03.2018. При цьому, державний виконавець позбавляє права оскаржити вказані постанови, оскільки в порушення вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» направляє їх до виконання відповідним органам в той же самий день, що і стороні виконавчого провадження. Також звертав увагу суду на те, що скаржник з 19.01.2018 на підставі трудового договору з підприємством Букештайн Транспорт Сп. з о.о, працює водієм, однак обмеження у праві керувати транспортними засобами та у забороні виїзду за межі України позбавляє його єдиного та законного джерела заробітку, що негативно вплине на матеріальне забезпечення дітей і виконання рішення суду по сплаті аліментів. Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права (а.с. 1-8).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2018 скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення (а.с. 84-88).

В апеляційній скарзі боржник просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги. Вказує на неповноту з'ясування судом обставин справи та їх недоведеність. При цьому також зазначає, що суд не звернув уваги на той факт, що 19.01.2018 в м. Гондки між ОСОБА_3 та підприємством Букештайн Транспорт Сп. з о.о., що знаходиться в м. Пневи, Польща, був укладений трудовий договір. Скаржник працює водієм, а від так обмеження в керуванні транспортними засобами та у забороні виїзду за межі України позбавляє його єдиного законного джерела заробітку, що негативно вплине на матеріальне забезпечення дітей і виконання рішення по сплаті аліментів (а.с. 91-95).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення боржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанції виходив з правомірності дій державного виконавця, оскільки у ОСОБА_5 існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 85 949,30 грн., вказані дії вчинені згідно положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 451 ЦПК України за результатом розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Положенням ст.ст. 6,11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06.02.2018 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і вЗакон України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев'ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2013 по цивільній справі №2610/28942/2013 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки доходу ОСОБА_3, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2012 до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист від 11.10.2013.

На підставі виконавчого листа №2610/28942/2012 Києво-Святошинським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження, проте постановою від 08.05.2015 виконавче провадження було закінчено та передано виконавчий лист до виконання Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

16.05.2015 постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №47880689 по виконанню виконавчого листа №2610/28942/2012 виданого 11.10.2013 Шевченківським районним судом м. Києва.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 02.03.2018 ВП №47880689/2, станом на 01.03.2018 заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період з 09.05.2015 по 01.03.2018 по виконавчому документу становить у сумі 85 949,30 грн. (а.с. 24).

Таким чином, на виконання вказаних вимог Закону, головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Валявським O.A. при примусовому виконанні виконавчого листа №2610/28942 виданого Шевченківським районним судом м.Києва від 11.10.2013 було винесено наступні постанови: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 07.03.2018 (а.с. 11); постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 07.03.2018 (а.с.13); постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 07.03.2018 (а.с. 15); постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 07.03.2018 (а.с. 17).

Зазначені обставини свідчать про те, що у боржника є заборгованість щодо виконання рішення суду. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Зміни до Закону України «Про виконавче провадження», якими, зокрема, запроваджено накладення обмеження на права боржника за постановою державного виконавця, внесені Законом України від 07.12.2017 № 2234-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», набрали чинності 06.02.2018.

В Прикінцевих положеннях Закону України від 07.12.2017 № 2234-19 відсутні вказівки щодо відкладеного набрання чинності ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже вона підлягає застосуванню одразу із набранням чинності даним Законом в цілому, із 06.02.2018.

До набрання чинності зазначеними змінами до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній з 05.10.2016, передбачалась можливість притягнення боржника до відповідальності за несплату аліментів за вдвічі менший період, а саме за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що строк для застосування обмежень, передбачених ч. 9ст. 71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а не з дня набрання чинності Законом від 07.12.2017 № 2234-19.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим доводи апеляційної скаргипро незаконність оскаржуваних постанов з огляду на те, що Закон від 06.02.2018 немає зворотної дії в часі, так як обмеження за несплату аліментів згідно положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»застосовуються державним виконавцем після набрання цим законом чинності (06 лютого 2018 року), а визначення заборгованості по аліментам за шість місяців, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності особи.

Отже доводи апелянта про порушення державним виконавцем закріпленого у статті 58 Конституції України принципу неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів, не ґрунтуються на вимогах Закону.

Врахування заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у боржника за період до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни вст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не можна розцінювати як надання цій нормі зворотної сили.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанціївважає за необхідне зазначити наступне.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця Борисенко О.В., зазначав, що вищезазначені постанови значною мірою обмежують його у способах заробітку, погіршують його матеріальне становище, шкодять інтересам його дітей.

Так, п. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає обставини, за наявності яких тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не доведено факт того, що транспортиний засіб будь-якого виду є його основним джерелом для заробітку та існування.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обмежень щодо застосування до боржника тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у праві полювання.

Отже, ОСОБА_3 не було доведено жодними належнимита допустимими доказами факту порушення державним виконавцем п. 10ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неможливості застосування до нього тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами.

При цьому, слід зазначити, що подана заявником копія трудового договору про його працевлаштування водієм у Республіці Польща не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у розумінні вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, на підтвердження такого працевлаштування, оскільки такий договір не належним чином посвідчений. Крім того, заявником не надано інших доказів на підставі яких можна було б дійти висновку про його роботу за межами України (робоча віза, посвідка на проживання тощо).

Щодо доводів скарги про відсутність факту ухилення, то вони є безпідставними, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних в ній доказах в їх сукупності та вимогах закону, а відтак не впливають на правомірність дій державного виконавця.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам викладеним в поданні належну правову оцінку, а тому цілком правомірно постановив оскаржувану ухвалу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та на законність ухвали не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, а тому суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валявського ОлександраАнатолійовича, стягувач ОСОБА_5- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 06 вересня2018 року.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва