Справа № 344/9211/18
Провадження № 22-ц/4808/337/18
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Пастернак І.А., постановлену 18 жовтня 2018 року в м. Івано-Франківську, по матеріалах справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заяви вказував про наявність майнового спору між сторонами, що викликано невиконанням позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань з погашення заборгованості по договору кредитної лінії від 21.05.2008 року, на забезпечення якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську. Оскільки предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності, то з метою недопущення відчуження відповідачем спірного майна на користь третіх осіб, в тому числі в результаті його можливого поділу, просив вжити заходи забезпечення позову. Зокрема заборонити вчинення реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення по вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську, яке належить ОСОБА_2

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.10.2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою та що ним не надано суду жодних доказів належності відповідачу ОСОБА_2 спірного нежитлового приміщення.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи презумпцію правомірності правочину, ним надано ті докази, якими він володіє. Зокрема, щодо того, що ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому нежитлове приміщення на забезпечення виконання кредитного договору. Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування позову. Вважає, що наявність цього спору та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є достатньою підставою для забезпечення цього у вказаний ним спосіб.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 не подано.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про про дату,час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору в ній є визнання права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, в м. Івано-Франківську як спосіб погашення заборгованості за кредитним та іпотечним договором позичальника ОСОБА_4 Зокрема, між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 21.05.2008 року укладено договір кредитної лінії №4239, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 100000 грн зі сплатою 22 процентів річних та строком повернення до 20.05.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань наступного дня укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано належне ОСОБА_2 нежитлове приміщення по вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську. 12.04.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

ОСОБА_1 в додатках до позовної заяви вказані копії документів, що підтверджують позовні вимоги, проте, як вбачається з супровідного листа, вони були повернуті позивачу 16.07.2018 року відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 02.07.2018 року. Ухвалою апеляційного суду від 16.08.2018 року цю ухвалу скасовано, справу направлено для продовження рогляду до суду першої інстанції (а.с.18-23). Як підтверджується матеріалами справи після прийняття справи до провадження та призначення підготовчого засідання в ній на 24.10.2018 року позивачем не долучалися письмові документи, якими він обґрунтовував свій позов та які були повернуті.

Встановлено, що 17.10.2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення свого позову. При цьому вказував на необхідність заборони вчинення реєстраційних дій щодо іпотечного майна з метою недопущення його відчуження відповідачем ОСОБА_2 на користь третіх осіб, в тому числі в результаті його можливого поділу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належності відповідачу ОСОБА_2 нежитлового приміщення в м. Івано-Франківську по вул. АДРЕСА_2, щодо якого позивач просив заборонити вчинення реєстраційних дій.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

На виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 28.11.2018 року місцевим судом було направлено матеріали справи № 344/9211/18.

Як вбачається з матеріалів цієї справи 19.10.2018 року до суду поступила заява ОСОБА_5 про вступ його у справу в якості третьої особи,яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. При цьому заявник зазначає, шо є переможцем електронних торгів з продажу спірного нежитлового приміщення в рамках виконавчого провадження з стягненя на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» з ОСОБА_2 кредитної заборгованості (а.с. 63-66).

Апеляційним судом встановлено, що на виконанні в Івано-Франківському міському відділі ДВС перебував виконавчий лист №2244/1638/2013, виданий Івано-Франківським міським судом 27.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 175960,75 грн боргу. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт та проведено опис належного боржнику нежитлового приміщення по вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську. В результаті проведення 11.06.2018 року ДП «СЕТАМ» електронних торгів спірне майно продано ОСОБА_5 Наведена обставина також підтверджується ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2018 року у справі №344/8707/18 (а.с.67-69).

Відповідно, вживаючи заходи забезпечення позову, буде вирішено питання щодо прав та обов'язків особи, яка не є стороною у справі.

З огляду на це, а також враховуючи, що заявником не представлено, як цього вимагає стаття 81 ЦПК України, і в матеріалах справи відсутні, будь-які об'єктивні дані, які б свідчили про можливі недобросовісні дії відповідача та наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, ним не обґрунтовано як доводів заяви, так і доводів апеляційної скарги.

А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявником підстав для забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, та що обраний захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії знаходиться у необхідному (обов'язковому) правовому зв'язку із позовними вимогами.

Ухвала постановлена судом з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України не встановлено.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 389 ЦПК України вказана ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2018 року.