Дата документу 12.12.2018 Справа № 554/788/18
Провадження №: 2/554/1324/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12.12.2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.Г., позивачки ОСОБА_1, представника позивачки адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним ,-

встановив:

У лютому 2018 року позивач звернулась в Октябрський районний суд м.Полтави з позовом до відповідача, в якому просить, уточниши позовні вимоги договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2015 року та дублікат цього договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2016 року, між ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано у реєстрі за № 1092 визнати недійсним. Скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, що був укладений 17 грудня 2015 року та дублікату цього договору купівлі продажу квартири від 15.09.2016 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 1092 щодо ОСОБА_4. Відновити право власності та державну реєстрацію на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_1, посвідчивши це належним чином відповідними необхідними документами встановленими чинним законодавством України. Зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_2 за громадянкою ОСОБА_1 в державній реєстраційній службі Полтавського міського Управління юстиції Полтавської області, посвідчивши це відповідним чином у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Посилається в позові на те, що вона являлалась власником квартири АДРЕСА_3 що у м.Полтаві. В 2015 році захворіла на онкологічне захворювання її донька ОСОБА_7, яка домовилась з відповідачкою ОСОБА_4, що «умовно» як заставу гарантії повернення боргу позичених коштів на лікування ( 260 000 гривень) , позивачці необхідно укласти договір купівлі-продажу належної їй квартири АДРЕСА_3 що у м. Полтаві.

Зазначає, що по договору купівлі-продажу квартири в сумі 261 000 гривень як в готівковій та і у безготівковій формі, як це передбачено в п.4 договору купівлі-продажу від 17.12.2015 року, від ОСОБА_4 вона не отримувала як і не передавала їй квартиру.

Згідно оціночного будівельного висновку ринкова вартість спірної квартири станом на 17.12.2015 року складає 668 100 грн., тобто вона не мала наміру укладати правочин купівлі-продажу квартири за значно заниженою вартістю.

Вважає, що договір купівлі-продажу був укладений на вкрай невигідних умовах під впливом тяжких обставин, пов»язаних з захворюванням дочки та отриманих нею в борг коштів, вона вимушена була укласти договір купівлі-продажу. Крім того зазначала, що на час укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири цей правочин не був і не міг бути спрямований на реальне настання правових наслідків передбачених ним оскільки квартира була обтяжена діючим договором оренди квартири і в квартирі проживала орендар ОСОБА_8

Вважає, що відповідач скористався важким станом здоров'я її доньки, яка внаслідок, як зазначає позивачка,через конфлікт, що виник з відповідачем ОСОБА_4 померла 26.06.2017 року, а тому є всі підстави вважати, що спірна квартира була відчужена внаслідок обману, так і помилки.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 07.02.2018 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст.185 ЦПК України було залишено без руху.

Ухвалою судді від 07.02.2018 року було задоволено заяву про забезпечення позову та накладно арешт на нерухоме майно а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, що був укладений 17 грудня 2015 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у реєстрі № 1092.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21.02.2018 року по цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання.

25.04.2018 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, в якому вказувала, що між нею та позивачкою ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, і того ж дня було здійснено державну реєстрацію цього договору. З цього моменту в неї виникло право власності на спірну квартиру. Таким чином оскільки на підставі укладеного договору купівлі-продажу в неї виникло право власності на набуту нею квартиру, то вимоги позивачки щодо визнання цього договору недійсним через його фіктивність є незаконними та такими, що не ґрунтуються на нормах права. Вказує, що під час укладання договору, нотаріус запитувала у позивачки чи проведений з нею розрахунок в повновму обсязі, на що отримала позитивну відповідь, а тому посилання позивачки у своєму позові на відсутність доказів про розрахунок квартири є безпідставними. Крім того зазначала, що позивачкою не доведено існування тяжких обставин на момент укладання договору, які могли б вплинути на її волевиявлення під час укладання договору.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року виключено з числа третіх осіб приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та закрито підготовче провадження по справі і призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, зазначенні у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що 17 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_9 був укладений договір купівлі - продажу квартири 14, розташованої за адресою: місто Полтава, вулиця Котляревського будинок № 24, загальною площею 38,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Пунктом 4 договору встановлено, що за погодженням сторін продаж вчинено за 261 000, 00 грн., які продавець одержав від покупця у повному розмірі до підписання цього договору, згідно діючого законодавства України у безготівковій формі.

Своїми підписами у договорі продавець підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідност. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно дост. 655 ЦК Україниза договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, в тому числі, нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи зі змісту статей 203,655 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до положень ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Частиною 2 даної статті передбачено, що при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Такі правові висновки Верховного Суду України неодноразово були викладені в його постановах по справах № 6-2цс14, № 6-9цс14 від 19.03.2014 року та № 6-551цс16 від 06.04.2016 року.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов'язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи. По-третє, хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов'язки.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тяжка обставина є оціночною категорією і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.2 ч. 2 ст.16ЦК України є визнання правочину недійсним.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи викладене, позивачка на підтвердження своїх вимог про визнання даного правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін, показів свідків і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений нею під впливом тяжких для неї обставин, для усунення та/або зменшення тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Такими обставинами можуть бути: вік продавця, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у нього спірного житла як єдиного, тощо. А також, наявність зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Будь-яких доказів впливу на продавця з боку відповідача при укладенні оскаржуваного правочину суду не надано і не встановлено таких у судовому засіданні.

Та обставина, що у продавця квартири донька мала тяжке захворювання, не може свідчити про те, що оскаржуваний договір нею був укладений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, тим більше, що відповідач цим скористалася.

Так в матеріалах справи є копія СКТ органів грудної полості від 11.05.2017 року, висновку якого лікар рентгенолог вказував про необхідність диференціювати певну хворобу, під яку підходять виявлені результати обстеження, рекомендована консультація у лікаря. Зазначено, що даний висновок не є діагнозом. В матеріалах справи відсутні докази про наявність діагнозу онкологічного захворювання. Згідно копії довідки про смерть ОСОБА_7 доньки позивачки, причиною смерті стала хвороба серця.

Щодо посилань позивачки на хворобу її доньки, то суд також не приймає до уваги зазначені обставини, оскільки докази причинно наслідкового зв'язку між хворобою її доньки та укладенням спірного договору суду також не надано, а тому підстав вважати, що позивачка уклала договір під впливом тяжких для неї обставин у суду не має.

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири позивачка перебувала під впливом тяжких для неї обставин і дана угода була вчинена саме для їх усунення та/або зменшення, а також на вкрай невигідних для неї умовах, суд вважає, що право позивачки не порушено, оскільки самою ж позивачкою в ТОВ «Бюро Полікс» було замовлено звіт про оцінку майна, а саме спірної квартири, в якому вказано використання оцінки « з метою відчуження». Вартість квартири 260020 грн., а тому судовому захисту не підлягає в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Крім того, стороною позивача не доведено та не надано жодних доказів, що за відсутності вказаних позивачкою обставин, які вона вважає тяжкими, правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Судові витрати у виді судового збору сплачені позивачем при зверненні до суду на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що останньому в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі відшкодуванню стороною відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 231, 233, 655, ч. 3 ст. 1087 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265,268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2018 року на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_5, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_4 за договором купівлі продажу, що був укладений 17 грудня 2015 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_10 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у реєстрі № 1092.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати по справі - 6460,00 грн. за надання правової допомоги адвокатом.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний рішення проголошено 18.12.2018 р.

Суддя В.М.Бугрій