КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 366/1401/18

провадження № 22-ц/824/3986/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» - Гусєва ПавлаВолодимировича

на рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 серпня 2018 року у складі судді Тетервак Н.Ю.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1а про стягнення 3 069,30 грн. завданих збитків в порядку регресу.

Мотивуючи вимоги, зазначав, що 04 грудня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХХА Страхування» та ТОВ ГРУПА СТАР було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 288а15кл. Предметом вказаного Договору були майнові інтереси ТОВ ГРУПИ СТАР, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «DAEWOO LANOS», державний номерний знак «НОМЕР_1». Відповідно до умов укладеного Договору позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ТОВ ГРУПА СТАР страхове відшкодування.

28 грудня 2015 року ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Фольксваген», державний реєстраційний номер «НОМЕР_2» в м. Києві по вул. Ольжича, 29 допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS», державний номерний знак «НОМЕР_1». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до Повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 визнав свою вину у настанні ДТП.

Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся до ТОВ ГРУПИ СТАР та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт АХА2000293 від 19 січня 2016 року, згідно якого позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 3 069,30 грн. (три тисячі шістдесят дев'ять гривень тридцять копійок).

Оскільки відповідач добровільно не бажав сплатити збитки в порядку регресу у вищезазначеній сумі, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 29 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 12 жовтня 2018 року представник позивача ПрАТ «СК «АХА Страхування» - Гусєв П.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідач своїми діями порушив Правила дорожнього руху, чим спричинив пошкодження застрахованого автомобіля, який стояв на стоянці, відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Уважає, що ПрАТ «СК «АХА Страхування» є саме тією особою, до якої перейшло право вимоги від відповідача страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі договору добровільного страхування.

Посилаючись на статтю 1666 ЦК України, зазначає, що доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладено саме на відповідача, а не на ПрАТ «СК «АХА Страхування».

ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо форми та змісту апеляційної скарги до суду не надіслав.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_1 винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що позбавило суд можливості визначити особу, на яку покладено законом нести відповідальність за спричинену шкоду потерпілій стороні.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 04 грудня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ТОВ ГРУПА СТАР було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 288а15кл., відповідно до якого предметом Договору були майнові інтереси ТОВ ГРУПИ СТАР, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «DAEWOO LANOS», державний номерний знак «НОМЕР_1».

Відповідно до умов вказаного Договору позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ТОВ ГРУПА СТАР страхове відшкодування (а.с.15-28).

Згідно повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу громадянин ОСОБА_6 (водій транспортного засобу «DAEWOO LANOS», державний номерний знак «НОМЕР_1») повідомив про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8-11).

Зі змісту свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу слідує, що власником автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак «НОМЕР_1» є ТОВ «ГРУПА СТАР» (а.с.12)

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду громадянин ОСОБА_1 (водій транспортного засобу ««Фольксваген», державний реєстраційний номер «НОМЕР_2») повідомив про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.14).

Згідно акту (протоколу) огляду транспортного засобу автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. «НОМЕР_1», власником якого є ТОВ «ГРУПА СТАР», має механічні пошкодження (а.с.29-34).

Як убачається з Калькуляції № КА-003255 від 14.01.2016 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику ТОВ «ГРУПА СТАР» внаслідок пошкодження DAEWOO LANOS», д.н.з. «НОМЕР_1», складає 3 069,30 грн. (три тисячі шістдесят дев'ять гривень тридцять копійок).

Страховим актом № АХА20000293 від 19.01.2016 року визначено, що сума страхового відшкодування на підставі розрахунку становить 3 069,30 грн. (три тисячі шістдесят дев'ять гривень тридцять копійок) (а.с.38-39).

Позивачем відповідно до платіжного доручення № 218 187 від 20 січня 2016 року було сплачено страхове відшкодування у розмірі 3 069,30 грн. потерпілому ТОВ «ГРУПА СТАР» (а.с. 41).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим.

Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 28 грудня 2015 року о 20:00 годині сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volkswagen LT35, номерний знак «НОМЕР_3», під час руху заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos, державний номерний знак «АА 2641 ОР», який перебував на стоянці, внаслідок чого завдав матеріальної шкоди транспортному засобу.

Обома водіями 28 грудня 2015 року складено та підписано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із зазначенням обставин, за яких вона сталася, та схеми ДТП.

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п'ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, для отримання страхової виплати за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц.

У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, посилаючись на частину шосту статті 82 ЦПК України, дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів того, що саме ОСОБА_1 винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 грудня 2015 року, оскільки водії скористалися своїм правом та погодили у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, що під час руху заднім ходом транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1, було пошкоджено застрахований ПрАТ «СК АХА Страхування» автомобіль.

Окрім того, згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 28 грудня 2015 року обидва транспортні засоби є забезпеченими, тобто зазначені у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Виходячи з норм Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» убачається, що скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 цього Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими у розумінні пункту 1.7 статті 1 цього Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають (Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17).

З матеріалів справи убачається, що страховиком цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 була СК «Скайд» відповідно до страхового полісу АЕ №5648189, який згідно відомостей з офіційного сайту МТСБУ станом на час вчинення ДТП був чинним та відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом за указаним договором страхування є Volkswagen LT35, номерний знак «НОМЕР_3», яким і керував відповідач.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов'язком страховика (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV у вказаній редакції).

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-IV у зазначеній редакції.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 статті 32 Закону № 1961-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, стороною позивача не надано відомостей щодо звернення ПрАТ «СК «АХА Страхування» до СК «Скайд», як до страховика ОСОБА_1, за виплатою страхового відшкодування, а отже відсутня в матеріалах справи і відмова СК «Скайд» у виплаті такого відшкодування за вчиненою ДТП, в той час, як зазначалось під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач повідомляв СК «Скайд» про настання страхового випадку.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають Договірне зобов'язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов'язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП.

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 3 069,30 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

З огляду на викладене, колегія суддів, установивши, що дорожньо-транспортна пригода, яка згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду сталася 28 грудня 2015 року з вини відповідача, який, в свою чергу, застрахував цивільно-правову відповідальність у СК «Скайд», доходить висновку, що обов'язок відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, в якого завдавач шкоди ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто на СК «Скайд».

Таким чином, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не вірно застосувавши норми матеріального права дійшов помилкового висновку, тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позову слід відмовити з підстав пред'явлення позовних вимог до неналежного у розумінні вимог статей 993 ЦК України, 3, 5, 27 Закону України «Про страхування» відповідача.

У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 серпня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай