Справа № 127/4297/18
Провадження № 2/127/716/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.

при секретарі: Гончаруку І.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 2010 року постійно проживає за адресою: вул. Івана Павла II, 6 у м. Вінниці (колишня вул. Шкільна в с. Вінницькі Хутори Вінницького району) в побудованому ним житловому будинку, але зареєстрований за іншою адресою: вул. Островського, 75/2, м. Вінниця. Відповідач також у цьому будинку не зареєстрована. 09.11.2017 позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про реєстрацію його дійсного місця проживання, але отримав відмову. Підставою відмови є те, що для реєстрації його місця проживання за даною адресою необхідна згода ОСОБА_2, на яку зареєстровано право власності на даний будинок, такої згоди відповідач не надає. У звязку із вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив: встановити факт його постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: вул. Івана Павла II у м. Вінниці та його права на реєстрацію в цьому у будинку без згоди ОСОБА_2В; зобовязати Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати позивача за вищевказаною адресою. Ухвалою суду від 27.08.2018 р. провадження у справі №127/4297/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання в частині позовних вимог, щодо зобовязання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати позивача за адресою: вул. Івана-Павла II, б. 6 в м. Вінниці без згоди ОСОБА_2 та внести ці дані до Реєстру територіальної громади м. Вінниці - закрито. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила задоволити. Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи ОСОБА_4 при винесенні рішення покладався на думку суду. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що йому відомо, що позивач давно проживає за адресою: вул. Івана Павла II, б. 6 у м. Вінниці з новою родиною, раніше там проживав із відповідачем. Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що будинок № 6 за адресою: вул. Івана-Павла II в м. Вінниці належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується витягом з реєстру про державну реєстрацію прав, серії СЕА № 01479 від 26.04.2011 року (а. с. 8). Згідно довідки квартального комітету «Надія» від 23.01.2018 р. № 139, дана довідка видана ОСОБА_5, 20.09.1979 р. н., який проживає за адресою: вул. Івана Павла II, б. 6 у м. Вінниці про те, що зі слів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 громадянка ОСОБА_2, 07.03.1985 р. н. не проживає за вищевказаною адресою з 2015 року і по теперішній час. (а. с 9). Як вбачається з викладеного між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 існує спір про право щодо реєстрації місця проживання позивача. Стаття 315 ЦПК України містить перелік фактів, які за заявою особи може встановити суд. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивач у позовній заяві зазначає, що встановлення факту проживання та його права на реєстрацію в будинку без згоди відповідача йому необхідно для того, щоб не порушувати та виконати вимоги Закону щодо реєстрації місця його проживання,а відповідач добровільно згоди надати не бажає. Проте, суд звертає особливу увагу, що суд не вправі встановлювати факт певного права, в судовому порядку можуть бути лише встановленні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 «Правил реєстрації місця проживання» затверджених постановою КМУ від 02.03.2018 року № 207, ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. П. 18 Правил реєстрації місця проживання передбачено зокрема, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання за адресою: вул. Івана-Павла II, б.6 в м. Вінниці, а покази свідка не можуть бути єдиною підставою для встановлення даного факту.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 405 ЦПК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на принцип змагальності та відсутність належних і переконливих доказів на підтвердження зазначених позивачем у позовній заяві обставин, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, керуючись Конституціє України, ст.ст. 12, 76 - 81, 89, 263-265,315 ЦПК, ст. 316,317, 319 ЦК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.09.2018 року.

Суддя: