РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/1170/18

Справа № 510/1200/18

11.12.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 жовтня 2016 року він домовився із представником відповідача за довіреністю про покупку відокремленої 1/3 частини будинку № 44 по вул. Дунайська в м. Рені Одеської області. В той же день було укладено письмовий договір купівлі-продажу.

Позивач передав представнику відповідача гроші, а вона передала ОСОБА_1 ключі від будинку.

Через деякий час позивач звернувся до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення вказаного вище договору відповідно до вимог діючого законодавства, на що отримав відповідь про неможливість цього зробити, так як на момент укладення договору відповідач не зареєструвала соє право власності.

Про те, що відповідач не є зареєстрованим власниками квартири 1/3 частини будинку №44 по вул. Дунайська в м. Рені Одеської області позивачу відомо не було. Під час укладання договору купівлі-продажу йому було надано для огляду свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2016 року, згідно якого ОСОБА_2 успадкувала спірне майно за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача адвоката ОСОБА_4, відповідно до якої він просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належними чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 26 жовтня 2016 року позивач домовився із представником відповідача за довіреністю ОСОБА_5, про покупку відокремленої 1/3 частини будинку № 44 по вул. Дунайська в м. Рені Одеської області. В той же день було укладено письмовий договір купівлі-продажу.

Позивач передав представнику відповідача гроші обумовлені договором, а остання передала ОСОБА_1 ключі від спірного майна.

Через деякий час позивач звернувся до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення вказаного вище договору відповідно до вимог діючого законодавства, на що отримав відповідь про неможливість цього зробити, так як на момент укладення договору відповідач не зареєструвала соє право власності.

Про те, що відповідач не є зареєстрованим власниками квартири 1/3 частини будинку № 44 по вул. Дунайська в м. Рені Одеської області позивачу відомо не було. Під час укладання договору купівлі-продажу йому було надано для огляду свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2016 року, згідно якого ОСОБА_2 успадкувала спірне майно за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу відповідач не була зареєстрованим власником майна, хоча воно і належало їй, і до оформлення свого права власності не мала права відчужувати вказану частину будинку, тобто придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мали на це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набув право власності на спірне майно, оскільки придбав нерухоме майно у відповідача, яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власниками, не було вкрадено у власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не відбувало з володіння власників або особи, якій вони передали майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

На сьогоднішній день позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується спірним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, сплачує комунальні платежі, постійно робить в поточний та капітальний ремонти та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаного майна.

На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 правомірне, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном.

На протязі усього володіння цим майном, відповідач або інші особи жодного разу не предявляли вимог, щодо повернення майна, не заперечували проти капітальних та поточних ремонтів та обслуговування.

А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за позивачем ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7,10, 12, 13 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами на земельній ділянці розміром 0,0929 га, що знаходиться в м. Рені Одеської області, вулиця Дунайська будинок 44, загальною площею 45,20 кв. м, житловою площею 29,70 кв. м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова