Справа № 178/1399/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2018 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого Цаберябого Б.М.

при секретарі Янченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, третя особа Державний нотаріус Криничанської державної нотаріальної контори в Дніпропетровській області, про визнання заповіту дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що 21 січня 2018 року померла її мати, ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 785284, виданим 23 січня 2018 року виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,500 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право власності на землю (пай № 35), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15/692 від 19 червня 2002 року. 20 лютого 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Новоселівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 5, згідно якого заповіла позивачці вищезазначену земельну ділянку площею 5,500 га в межах згідно з планом, цільве призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоселівської ради Криничанського району Дніпропетровської області. При зверненні до нотаріальної контори за отриманням спадщини позивачці було відмовлено у звязку з тим, що вищезазначений заповіт було складено у невідповідності до вимог законодавства. У звязку з викладеним позивачка звернулась до суду з проханням визнати дійсним, складений 20 лютого 2007 року заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, складений від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за № 5 та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої 21 січня 2018 року ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 5,500 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно Державного акту на право власності на землю (пай № 35), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15/692 від 19 червня 2002 року.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявився про день слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суду визнання позову та просьбу вирішити справу у його відсутності.

Представник Новоселівської сільської ради в судове засідання не зявився про день слухання сповіщений, повідомив суду справу слухати за його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання зявився, про день слухання справи сповіщений.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2018 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 785284, виданим 23 січня 2018 року виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, яка доводилась матірю позивачці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АГ № 823619, виданим 13 липня 1968 року Новоселівським сільРАЦС Криничанського району Дніпропетровської області. Заміна належного прізвища позивачці ОСОБА_3 на ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-КИ № 454123, виданим 25 жовтня 1986 року Новоселівською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,500 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право власності на землю (пай № 35), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15/692 від 19 червня 2002 року. 20 лютого 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Новоселівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 5, згідно якого заповіла позивачці вищезазначену земельну ділянку площею 5,500 га в межах згідно з планом, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоселівської ради Криничанського району Дніпропетровської області. При зверненні до нотаріальної контори за отриманням спадщини позивачці було відмовлено у звязку з тим, що вищезазначений заповіт було складено у невідповідності до вимог законодавства.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, відповідно до ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а також особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положення ст. 1251 ЦК України передбачають, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на те особою відповідного органу місцевого самоврядування.

З прийняттям Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з ратифікацією Конвенції про запровадження системи реєстрації заповітів від 21.09.2010 року статтю 1247 ЦК України було доповнено частиною четвертою такого змісту: 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. N 491 затверджено Порядок державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі. Згідно п. 12 вказаного Порядку заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України Про нотаріат, до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягають безоплатній державній реєстрації в такому реєстрі шляхом подання зазначеними посадовими та службовими особами, установами Реєстраторові заяв про реєстрацію архівних заповітів, форми та вимоги до заповнення яких встановлює Мінюст.

На виконання положення ч. 4 ст. 1247 ЦК України наказом Міністерства юстиції України № 1810/5 від 07 липня 2011 року, затверджено положення Про спадковий реєстр, яке встановлює порядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей про заповіти та спадкові договори, посвідчені в Україні, а за бажанням заповідача - посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах згідно з Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, про заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину, а також надання інформації з нього.

Пунктом 1.7 вказаного Положення передбачено, що відомості про заповіти, утому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України Про нотаріат», спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обовязковому внесенню до Спадкового реєстру.

На підставі викладеного заповіт ОСОБА_3 був зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 5, проте при його оформленні було допущено технічну описку, шляхом невказання документа, яким підтверджується право власності спадкодавця на земельну ділянку. В заповіті дійсно відображена воля заповідача на заповіт на користь позивачки саме на земельну ділянку, площею 5,500 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, що належала померлій згідно Державного акту на право власності на землю (пай № 35), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15/692 від 19 червня 2002 року, проте пропущено вказання на суть державного акту, що сталося не з вини заповідачки.

Чинність заповіту повязується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення. Наведені вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми під час складання заповіту були дотримані. Проте порушення права заповідача було вчинене з боку публічного органу, а не громадянина, тобто мало місце непропорційне втручання у права заповідача на мирне володіння своїм майном, що є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Вказана обставина є підставою для поновлення порушеного права заповідачки і спричиняє визнання заповіту дійсним як прояву права заповідачки на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Крім позивачки спадкоємцем у даній справі є ОСОБА_2, але останній від прийняття спадщини в нотаріальному порядку відмовився. Тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на користь позивачки на підставі ст. 1233, 1268 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати дійсним заповіт, складений 20 лютого 2007 року, який посвідчений секретарем виконкому Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за № 5.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої 21 січня 2018 року ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 5,500 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, що належала померлій згідно Державного акту на право власності на землю (пай № 35), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15/692 від 19 червня 2002 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_4

р