АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2425/18 Справа № 203/4331/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єдаменко С. В. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Дніпро 14 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційного банку «Приватбанк»,

на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересня 2016 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу. Відповідач на неодноразові вимоги позивача повернути грошові коштів по банківському вкладу відмовляється тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за депозитним договором № SAMDN4663 від 27 жовтня 2010 року та три відсотки річних від простроченої суми в загальному розмірі 1 018,93 дол. США /т.І, а.с. 1-19, 160-165/.

Заочним рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за депозитним договором та відсотками в розмірі 25 397, 79 грн. (еквівалент 934, 99 доларів США), три відсотки річних в розмірі 2 280, 12 грн. , а разом: 27 677, 91 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.І, а.с.173-176/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем на підтвердження існування правовідносин між сторонами не було надано належним чином оформлених оригіналів договорів та документів про внесення коштів, у зв'язку з чим оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права /т.І, а.с.211-215/.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивач надала суду відзив, в обґрунтування якого зазначила, що в неї в наявності є всі необхідні оригінали документів на підтвердження укладення спірного договору та внесення грошових коштів на депозитний вклад, які були оглянуті та дослідженні судом першої інстанції в судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання. Посилаючись на дані обставини вважає доводи скарги необґрунтованими та безпідставними /т.І, а.с.233-238/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір № SAMDN4724 (Вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою) в іноземній валюті, мінімальний строк вкладу шість місяців, у відповідності до якого клієнт (позивач) вносить, а банк (відповідач) приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 2 000 дол. США на строк 12 місяців по 27 жовтня 2011 року, у порядку та на умова визначених договором. Процентна ставка по вкладу складає 9 % відсотків річних, нарахування процентів по вкладу 1 місяць /а.с.24/.

27 жовтня 2010 року позивачем були внесені грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 2 000 дол. США, що підтверджується квитанцією № 32 щодо внесення на рахунок № НОМЕР_1 коштів по договору банківського вкладу /а.с.25,130/.

27 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір № SAMDN4663 (вклад «Копилка») в іноземній валюті, у відповідності до якого клієнт (позивач) вносить, а банк (відповідач) приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_2 у сумі 20 дол. США у порядку та на умовах визначених договором, на строк 12 місяців по 27 жовтня 2011 року. Процентна ставка по вкладу становить 8,5% річних /а.с.27/.

27 жовтня 2010 року позивачем були внесенні грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 20 дол. США, що підтверджується квитанцією № 31 щодо внесення на рахунок № НОМЕР_2 коштів по банківському вкладу /а.с.28, 131/.

За умовами обох договорів - у випадку , якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично рахується продовженим ще на строк, визначений договором, строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку /а.с.24, 27/.

В 2014 року позивач переїхала з АР Крим до м. Дніпропетровська та виявила намір повернути свої депозитні вклади, на що банк відмовив, оскільки ще не проведено реструктуризації її депозитних вкладів, які було відкрито на території АР Крим /а.с.21, 29-31/.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до банку із заявою про дострокове повернення депозиту за договором № SAMDN4663 від 27 жовтня 2010 року. У відповідь на звернення банк повідомив про неможливість повернення вкладу який було відкрито на території АР Крим, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до постанови правління НБУ № 260 від 06 травня 2014 року припинив свою діяльність в Криму /а.с.51, 52/.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до банку із заявою в якій просила повідомити про процентні ставки, що діяли за договором № SAMDN4663 від 27 жовтня 2010 року, починаючи з 01 січня 2013 року по теперішній час. 02 грудня 2015 року банк надав відповідь в якій зазначив, що за вказаним депозитним договором станом на дату відкриття 27 жовтня 2010 року відсоткова ставка становила 8,5 %, за період з 27 жовтня 2011 року по 27 жовтня 2012 року - за вкладом діяла відсоткова ставка в розмірі 8,0 % річних, за період з 27 жовтня 2012 року по 27 жовтня 2013 року діяла відсоткова ставка в розмірі 9,5 % річних, за період з 27 жовтня 2013 року по березень 2014 року діяла відсоткова ставка в розмірі 8,5 % річних, за період з березня 2014 року по теперішній час банк не має змоги надати витребувану інформацію, оскільки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до постанови правління НБУ № 260 від 06 травня 2014 року припинив свою діяльність в Криму /а.с.54, 55/.

На звернення позивача посадова особа Національного банку України повідомила, що у зв'язку з окупацією АР Крим та м. Севастополь та з метою врегулювання ситуації у банківській сфері, НБУ рекомендував банкам України (лист від 18 квітня 2015 № 47-112-17734) розмістити на власних офіційних веб-сайтах детальну інформацію про порядок надання послуг-виконання зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами, які є клієнтами підрозділів банків у АР Крим та м. Севастополь, а також сприяти особам, які пересиляються з АР Крим та м. Севастополь на материкову частину України, шляхом розблокування їх особистих рахунків та відкриття нових рахунків за місцем нового проживання/реєстрації (лист від 23 квітня 2014 року №25-111/18824 та від 31 липня 2014 року; 47-604/41267) /а.с.44-46/.

Задовольняючи позовні вимоги банк виходив з того, що ОСОБА_2 не було повернуто суму депозиту та стягуючи відсотки по вкладу та 3% річних за невиконання зобов'язань, погодився з наданим позивачем розрахунком.

Проте з даним висновком погодитись не можна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звенулась до суду з позовом про стягнення суми вкладу за депозитним договором № SAMDN4663 (вклад «Копилка») з нарахованими відсотками та 3% річних за невиконання зобов'язань.

Умовами договору визначена річна відсоткова ставка у розмірі 8,5%, які підлягають нарахуванню на суму вкладу. Даний розмір визначений договором та підлягає нарахуванню в межах його дії. Разом з цим, умовами передбачено продовження строку договору та в цьому випадку розрахунок процентів по вкладу на кожний новий строк здійснюється відповідно до відсоткової ставки, що діє у банку. Для визначення розміру процентів, що діяли за договором вкладу банком була надана відповідна інформація, яка була зазначена судом вище /а.с.54/.

Між тим, умовами договору вкладу «Копилка» визначена сума регулярного надходження грошових коштів у розмірі 14 доларів США. Дана сума є щомісячним поповненням вкладу. Банком було надано позивачу електрону ощадну книжку НОМЕР_3 для внесення суми вкладу на особистий рахунок НОМЕР_2. Дослідивши зміст договору вкладу «Копилка» та виходячи з його умов колегія суддів приходить до висновку, що зобов'язання відносно внесення щомісячної суми поповнення вкладу у розмірі 14 доларів США покладається на вкладника, оскільки за договором банківського вкладу будь-які внесення грошових коштів на рахунок обов'язок вкладника, тоді як зобов'язання банку полягає в тому, щоб нараховувати на внесену суму визначені договором річні відсотки за користування коштами.

Так відповідно до норм діючого законодавства об'єктом договору банківського вкладу (депозиту) є грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку під під процент або дохід в іншій формі і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст.1058 ЦК України).

Щодо розуміння норми ч. 1 ст. 1058 ЦК України про виплату доходу в іншій формі НБУ надав роз'яснення у листі "Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності" від 18.08.2004 р. N 18-111/3249-8378. Отже, згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) банк, що прийняв від вкладника грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Тобто вклад здійснюється у грошовій формі, на нього нараховуються проценти, але виплата на певний термін часу частини чи всієї вартості вкладу здійснюється не у грошовій формі, а в іншій формі, що передбачена договором. У такому випадку слід враховувати, що, крім грошей, ст. 177 ЦК України називає об'єктами цивільних прав цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформацію, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Таким чином, у разі відкриття банківського вкладу (депозиту), за погодженням сторін у договорі може зазначатися, що грошовий вклад та проценти виплачуватимуться у будь-якій прийнятній сторонам формі, визначеній ст. 177 Цивільного кодексу України, зокрема і банківськими металами, цінними паперами тощо.

Таким чином, виходячи з правової природи договору банківського вкладу колегія суддів приходить до висновку, що за спірним договором на банк покладаються зобов'язання лише щодо нарахування річних відсотків на суму вкладу внесену позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано розрахунок суми заборгованості за вкладом, який складений з врахування щомісячних надходжень у розмірі 14 доларів США на рахунок вкладу, проте в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження внесення даної позивачем на рахунок. В матеріалах справи міститься лише квитанція про внесення на рахунок депозиту за договором вкладу «Копилка» грошових коштів у розмірі 20 доларів США, що і складає суму депозиту на яку необхідно нараховувати відсотки.

Відповідно до ч. 3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з л

Отже, враховуючи відсутність доказів повернення позивачу грошового вкладу та процентів по договору, колегія суддів приходить до висновку про стягнення виниклої заборгованості за договором. При розрахунку заборгованості колегія суддів виходить з розміру суми вкладу 20 доларів США та розміру відскоків з урахуванням наданої банком інформації щодо процентної ставки за договором вкладу «Копилка» та необхідності застосувати вимоги ч.2 ст.625 ЦК України до даних правовідносин. Так, приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу у розмірі 20 доларів США, 10, 95 доларів США - сума відсотків за користування вкладом та 2,68 долара США - три відсотки річних, загальна суму заборгованості становить у розмірі 33, 63 доларів США.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів виходить з наступного.

За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог.

Таким чином, враховуючи обізнанність позивача з умовами укладеного договору та заявлення вимог з завідомо завищеною сумою нарахованого вкладу колегія суддів приходить до висновку, що витрати банку за подачу апеляційної скарги підлягають відшкодуванню з боку позивача.

Так виходячи з пропорційного розміру задоволення вимог з банку на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 18, 18 грн. та з позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги у сумі 799, 51 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скаргу, з скасуванням рішення суду та ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором № SAMDN4663 (Вклад «Копилка») від 27 жовтня 2010 року, яка станом на 16 лютого 2017 року складає 20 доларів США - сума вкладу, 10, 95 доларів США - сума відсотків за користування вкладом та 2,68 долара США - три відсотки річних, загальна суму заборгованості становить у розмірі 33, 63 доларів США.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 18, 18 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 799, 51 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта