АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-2299/11 Головуючий суддя І інстанції Сиротников Р. Є.
Провадження № 22-ц/790/4011/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів страхування
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС»" до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу,

встановив :

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до Московського районного суду м. Харкова за позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми, пов'язаної зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 29943,33 грн., а також, судових витрат, понесених позивачем при подачі позову до суду в розмірі 419,43 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 11.11.2007 року в м. Харкові на вул. Ак. Павлова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «БМВ», реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 У результаті ДТП було пошкоджено застрахований у ЗАТ «Страхова група «ТАС» транспортний засіб «Шкода, реєстраційний № НОМЕР_2, який належить Харківській філії ЗАТ УСК «Княжа» на праві власності.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2017 року ОСОБА_3, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили.

Згідно з умовами договору, на підставі зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 29943,33 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 8844 від 21.12.2007 року та №2564 від 18.03.2008 року.

У судовому засіданні представник позивача Колесниченко В.В., який діяв на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив стягнути з відповідача в порядку регресу зазначені суми.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..ст. 224-226 ЦПК України.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ «Страхова група «ТАС» задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 29943,33 грн., а також судові витрати в розмірі 419,43 грн. Всього стягнуто з ОСОБА_4 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова група «ТАС» суму в розмірі 30362 (тридцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 76 коп.

19 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він про час та місце розгляду справи судом не сповіщався.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно і неповно досліджені докази та їм надана оцінка, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно визначені правовідносини сторін, а також суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого спір щодо виплати страхового відшкодування був вирішений неправильно.

Вказав, що позивачем були повністю пропущені строки позовної давності, три роки, оскільки подія відбулася у 2007 році, а до суду позивач подав свою заяву лише у 2011 році, тобто строк позовної давності на той час вже сплив. А оскільки рішення було заочне і справа розглядалася без участі відповідача, то у нього не було можливості заявити про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції. Просить суд апеляційної інстанції застосувати строки позовної давності і відмовити з цих підстав в задоволенні позову ПАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_4 стосовно стягнення страхового відшкодування в повному обсязі.

Зазначив, що відповідно до полісу № ВВ/2595789 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу його відповідність під час дорожньо-транспортної пригоди 11.11.2007 року була застрахована у страховій компанії ТДВ «МСК». Відповідно до довідки «міжнародної страхової компанії» № 459 від 16.02.2018 року, ДТП, що мало місце 11.11.2007 року визнано страховою подією. Рішення про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяно внаслідок пошкодження автомобіля Skoda. Номерний знак НОМЕР_3, ТДВ «МСК» не приймало, та страхове відшкодування не виплачувалося, оскільки особою, що має право на одержання страхового відшкодування ПАТ «Страхова група ТАС» не надано документів, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тому, оскільки відповідальність відповідача на час ДТП застраховано у ТДВ «МСК», позивач ПАТ «Страхова група ТАС» повинен був звернутись не до нього з позовом, а до ТДВ «МСК» в порядку господарського судочинства.

У своєму письмовому відзиві представник ПАТ «Страхова група ТАС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2011 року - залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи скарги є безпідставними і необґрунтованими.

На обґрунтування вказав, що винним у дорожньо-траспортній пригоді відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2007 року визнано саме ОСОБА_3 Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України позивачем 21.12.2010 року було подано позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу. Доводи апелянта щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними і не підтверджуються матеріалами справи. Щодо не повідомлення відповідача про розгляд справи, то відповідно до матеріалів справи на його адресу направлялися судові повістки та копія заочного рішення, також у газеті «Урядовий кур'єр» позивачем було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_3 у судове засідання, але жодних доказів поважності причин неявки у судові засідання ОСОБА_3 не надано. Крім того у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 19.10.2012 року про ознайомлення з матеріалами справи із власноручним підписом відповідача про ознайомлення з матеріалами справи у повному обсязі.

Зазначив, що відповідача як під час розгляду цивільної справи так і після його ознайомлення з матеріалами справи не повідомив про обставини справи, що мають суттєве значення по справі, а саме про наявність у нього на момент ДТП полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №№ВВ/2595789 від 26.09.2007 року. На даний час трирічний строк позовної давності для пред'явлення позивачем позовних вимог до ТДВ «МСК» сплив, а відтак доводи відповідача ОСОБА_3, що позивач повинен був звернутися не до нього, а до ТДВ «МСК» в порядку господарського процесу є безпідставними.

Представник позивача, АТ «СГ «ТАС»» у письмовому відзиві просить залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 без задоволення, а заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.11.2011 року - без змін. При цьому вказав, що доводи скарги є необґрунтованими. Суд правильно встановив обставини справи, тому відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України після сплати страхового відшкодування на користь страхувальника, ЗАТ ХФ «УСК Княжа» до позивача, як страхувальника перешло право вимоги до відповідача, як особи, відповідної за заподіяння збитків.

Що стосується наявності у відповідача договору обов'язкового страхування своєї цивільно-правової відповідальності, то про наявність відповідного Полісу страхування від Товариства «Міжнародна Страхова Компанія» № ВВ/2595789 на транспортний засіб відповідача, з вини ОСОБА_3 суду та позивачу не було відомо, про цей доказ він при наявності процесуальної можливості до суду першої інстанції, який належним чином його викликав у судове засідання, не повідомив, що позбавляє позивача можливості подати відповідний позов до ТДВ «МСК».

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, - в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача у розмірі 29943,33.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Цивільним Кодексом України передбачено, що зворотна вимога може бути заявлена у вигляді регресу ( ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації ( ст. 993 ЦК України).

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таке ж положення закріплено у статті 27 Закону України «Про страхування», в редакції, яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто відбувається суброгація. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Також, у пункті 27 вищезазначеної постанови зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Судовим розглядом відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, та не заперечується сторонами по справі, 11.11.2007 року в м. Харкові на вул. Ак. Павлова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «БМВ», реєстраційний № НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 У результаті ДТП було пошкоджено застрахований у ЗАТ «Страхова група «ТАС» транспортний засіб «Шкода, реєстраційний № НОМЕР_2, який належить Харківській філії ЗАТ УСК «Княжа» на праві власності.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2017 року ОСОБА_3, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили.

Відповідно до страхових актів від 18.12.2007 року перша частина страхового відшкодування становить 21152 грн.93 коп. та № 2558/42 від 14.03.2008 року друга частина страхового відшкодування автомобіля Шкода д.н.НОМЕР_4 склала 8301 грн.31 коп.

Згідно з умовами договору, на підставі зібраних документів було розраховано та виплачено Приватним акціонерним товариством "Страхова група «ТАС»"страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 29943 грн. 33 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №8844 від 21.12.2007 р. у розмірі 21642 грн.02 коп. та №2564 від 18.03.2008 р. у розмірі 8301 грн.31 коп.

У статті 267 ЦК України стосовно правових наслідків спливу позовної давності передбачено наступне:

1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України, з урахуванням того, що розгляд справи по суті відбувається в суді першої інстанції, заява про застосування позовної давності повинна може бути подана зацікавленою стороною лише в суді першої інстанції.

Саме таку правову позицію, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує суд апеляційної інстанції, викладено у п.п.58, 73 постанови Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року по справі №200/11343/14-ц стосовно застосування позовної давності. Таким чином, оскільки ОСОБА_3 не заявив у суді першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності, то у даному випадку відсутні підстави для застосування вказаної норми ч. 4 ст. 267 ЦК України. В цьому контексті доводи скарги про те, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд справи є безпідставними, оскільки він не скористався наявною у нього процесуальною можливістю подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, тобто потерпілій внаслідок ДТП особі, у даному випадку Приватному Акціонерному Товариству «СК «ТАС».

Однак відповідач ОСОБА_3 не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він надав до суду першої інстанції докази про наявність вказаного полісу страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Також ОСОБА_3 не довів, що він подав передбачену договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності та ст. 35 вказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заяву про страхове відшкодування, що є необхідною умовою для виникнення у потерпілої особи права на його отримання.

Тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скарги про те, що у даному випадку позивач повинний був звертатися до Страхової компанії ТДВ «МСК» з позовом в порядку цивільного судочинства, за недоведеністю для цього законних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Той факт, що суд першої інстанції при застосуванні вказаних норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» помилково замість суброгації вказав на право регресу, на законний зміст оскарженого рішення по суті не вплинуло.

Тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 нової редакції ЦПК України, постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню, зважаючи на ціну позову (29943,33 грн.), що вказує на ознаку малозначності справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2011 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.О.Бровченко.

І.В.Бурлака.