Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 334/2108/14

провадження № 61-41110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Сімоненко В.М., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Ойл», товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Терем, ЛТД», ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року, у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -

ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Ойл» (далі - ТОВ «Ресурс-Ойл»), товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» (далі - ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест»), товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Терем, ЛТД» (далі - ТОВ «ВКФ Терем, ЛТД»), ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Ресурс-Ойл» солідарно з ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест», з ТОВ «Ресурс-Ойл» солідарно з ТОВ «ВКФ Терем, ЛТД», з ТОВ «Ресурс-Ойл» солідарно з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 233 091,39 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року рішення місцевого суду змінено, у зв'язку з тим, що місцевим судом у резолютивній частині рішення помилково зазначено про задоволення позову, який підлягає задоволенню частково, а також не зазначено про те, в якій частині рішення стосується кожного з відповідачів. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Ресурс-Ойл» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 233 091,39 грн солідарно з кожним із поручителів окремо: з ОСОБА_4; з ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест»; з ТОВ «ВКФ Терем, ЛТД». В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 08 вересня 2015 року у допуску до провадження даної справи за заявою ТОВ «Ресурс-Ойл», ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест»,

ТОВ «ВКФ Терем, ЛТД» та ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 відмовлено.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обставина, на яку посилався ОСОБА_4, була йому відома на час розгляду справи, та досліджувалась місцевим судом, про що вказано у мотивувальній частині судового рішення, на яке заявником було подано апеляційну скаргу. Посилання заявника на правову позицію Верховного Суду України стосовно припинення поруки не є нововиявленою обставиною в розумінні вимог цивільного законодавства.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати вказану ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на необґрунтовану відмову апеляційним судом у перегляді судового рішення за обставинами, які він вважає нововиявленими.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що факт наявності додаткової угоди № 3 до договору поруки не може бути нововиявленою обставиною, оскільки ОСОБА_4 було відомо про її існування з початку розгляду справи судом першої інстанції. Позивач вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а оскаржуване ухвалу апеляційного суду - без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотивуючи заяву про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_4 вказував, що про існування додаткової угоди № 3 до укладеного договору поруки від 12 жовтня 2010 року йому стало відому у травні 2017 року. Отримавши від ПАТ «Дельта Банк» відмову у видачі йому оригіналу зазначеної додаткової угоди, заявник звернувся до експерта, висновком якого встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «поручитель» в електрографічній копії угоди вірогідно нанесений в оригіналі документу із застосуванням якихось технічних засобів або прийомів підробки підпису. Крім того, заявник посилався на те, що в цей же проміжок часу, під час вивчення судової практики, він дізнався про ухвалену Верховним Судом України постанову від 17 вересня 2014 року, зміст якої дає підстави для відмови у задоволенні вимог про стягнення з нього заборгованості за договором поруки, який фактично припинено 27 вересня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, апеляційний суд, виходив із того що заява ОСОБА_4, і, зокрема, посилання на постанову Верховного Суду України, не є нововиявленими обставини у розумінні статті 423 ЦПК України. Крім того, вказана ОСОБА_4 у заяві обставина, а саме - наявність укладеної додаткової угоди № 3 від 12 жовтня 2012 року до договору поруки, вже була предметом дослідження апеляційним судом при перегляді рішення місцевого суду по суті заявлених ПАТ «Дельта Банк» позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Суд установив, що копія даної додаткової угоди № 3, про яку зазначає заявник, міститься у матеріалах справи, та її зміст було викладено в рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2014 року. Разом із цим, апеляційна та касаційна скарги, які підписані ОСОБА_4 також мітять посилання на вказану додаткову угоду.

У зв'язку з наведеним та з урахуванням того, що обставина, яку ОСОБА_4 вважає нововиявленою, була предметом дослідження місцевого суду, а також вказана заявником у апеляційній та касаційній скарзі на судові рішення, ухвалені по суті позовних вимог, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо безпідставності посилань заявника на правову позицію Верховного Суду України, оскільки, згідно вимог цивільного процесуального законодавства, відсутні підстави вважати таку обставину нововиявленою.

Доводи, наведені ОСОБА_4 в обґрунтування наявності підстав для перегляду рішення апеляційного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами, зводяться до переоцінки тих доказів, яким вже було надано оцінку судом.

При вирішенні вказаної справи колегія суддів виходить із того, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, про відсутність правових підстав для перегляду ухваленого у справі рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. М.Сімоненко

І. М.Фаловська