Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 635/5773/16-ц

провадження № 61-30606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6,

відповідачі: державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція», державне підприємство «Вовчанське лісове господарство»,

представник державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» - Шкурупій Юрій Олександрович,

представники державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція»: Щербак Ірина Віталіївна, ПавловРоман Сергійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства на ухвалу апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С. від 23 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» (далі - ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція»), державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» (далі - ДП «Вовчанське лісове господарство») про зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у жовтні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися до голови Вовчанської РДА з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею від 0,0875 га до 0,1 га для індивідуального дачного будівництва поблизу с. Петрівське за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області (територія земельних ділянок колишніх баз відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», які у подальшому ними були приватизовані та ними отримано свідоцтво про право власності). У жовтні 2014 року ОСОБА_11 продав земельну ділянку ОСОБА_1, а у грудні 2014 року ОСОБА_12 продала земельну ділянку ОСОБА_3 У середині 2015 року їм стало відомо, що прокуратура Харківської області в інтересах ДП «Вовчанське лісове господарство» звернулася до суду з позовом про визнання недійсними розпоряджень голови Вовчанської РДА, що послугували підставою для набуття права власності на земельні ділянки. В обґрунтування позову прокуратура вказувала, що земельні ділянки належать до складу земель лісогосподарського призначення ДП «Вовчанське лісове господарство», а саме згідно планшету лісовпорядкування 2010 року кварталу НОМЕР_1 Старосалтівського лісництва. Вважають, що ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» під час проведення лісовпорядкування земель кварталу НОМЕР_1 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство» у 2001 та 2011 роках відобразило на планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування (планшет лісовпорядкування № 7), вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення та з постійного користування ДП «Вовчанське лісове господарство» земельні ділянки баз відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» - як частково лісові у 2001 році та повність лісові у 2010 році. З урахуванням уточнень, просять визнати частково недійсними планово-картографічні матеріали лісовпорядкування планшету № 7 кварталу НОМЕР_1 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у 2001 та 2010 роках; зобов'язати ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» в порядку поточного лісовпорядкування внести зміни до планшету лісовпорядкування № 7 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2010 року щодо земель, які надані в постійне користування ДП «Вовчанське лісове господарство», виключивши із кварталу НОМЕР_1 Старосалтівського лісництва земельні ділянки, що вилучені для розташування баз відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_3» (площею 1,29 га), «ІНФОРМАЦІЯ_2» (площею 3,1 га) та «ІНФОРМАЦІЯ_4» (площею 1,0 га), у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаних земельних ділянок, встановлених у технічних звітах, що складені ТОВ «АГРІЕЛТІ».

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року позов задоволено. Визнано частково недійсними планово-картографічні матеріали лісовпорядкування лісовпорядкувального планшету № 7 кварталу НОМЕР_1 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у 2001 та 2010 роках. Зобов'язано ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» в порядку поточного лісовпорядкування внести зміни до планшету лісовпорядкування № 7 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2010 року щодо земель, які надані в постійне користування ДП «Вовчанське лісове господарство», виключивши із кварталу НОМЕР_1 Старосалтівського лісництва земельні ділянки, що вилучені для розташування баз відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_3» (площею 1,29 га), «ІНФОРМАЦІЯ_2» (площею 3,1 га) та «ІНФОРМАЦІЯ_4» (площею 1,0 га), у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаних земельних ділянок, встановлених у технічних звітах, що складені ТОВ «АГРІЕЛТІ».

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року в указаній справі - закрито.

Закриваючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд виходив із відсутності інтересів держави у справі за позовом фізичних осіб про визнання частково недійсними планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, що призвело до переведення земельних ділянок у приватну власність, а також зазначив, що права та інтереси Державного агентства лісових ресурсів та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, в інтересах яких звернувся прокурор, не порушені, оскільки ДП «Вовчанське лісове господарство» діє на підставі статуту, є самостійною юридичною особою та володільцем планово-картографічних матеріалів і має право представляти свої інтереси самостійно.

У вересні 2017 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що лише органи державної влади наділені дискреційними повноваженнями прийняття рішень щодо вилучення земельних ділянок та зміни їх цільового призначення. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, перебрав на себе повноваження органів державної влади та своїм рішенням дозволив отримати у власність 88 земельних ділянок, загальною площею 5,39 га, в чому і полягає загроза порушень інтересів держави. Водночас, закриваючи провадження за апеляційною скаргою прокурора, суд повинен був встановити, чи не порушуються таким рішенням державні чи суспільні інтереси або права інших осіб. Пред'являючи апеляційну скаргу в указаній справі, прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблеми суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної земельної ділянки із володіння позивачів. Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що земельна ділянка, яка не може бути передана у власність, була незаконно вилучена. Таким чином, звернення прокурора до суду в спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливості рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Факт протиправного вилучення в даному випадку земель лісогосподарського призначення державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого частиною першою статті 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для втручання органів прокуратури.

У листопаді 2017 року ДП «Вовчанське лісове господарство» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із запереченням на касаційну скаргу, у якому просило відхилити касаційну скаргу прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, а ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційним судом було правомірно встановлено відсутність підстав, передбачених статтею 292 ЦПК України у редакції 2004 року для подання апеляційної скарги в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, у зв'язку із тим, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року не порушує жодних прав та обов'язків вказаних державних органів.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), 5447/03 § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02§ 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини звужує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишалися незахищеними прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 687/379/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 911/360/17.

У своїй апеляційній скарзі Харківська місцева прокуратура № 6 посилалася на те, що оскаржуваним рішенням порушено інтереси держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, що є постійними користувачами спірних земельних ділянок.

Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою Харківської місцевої прокуратури № 6, яка подана в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, установив, що оскаржуваним рішенням місцевого суду їх права не порушені, а тому вони з апеляційною скаргою самостійно не зверталися і апеляційну скаргу прокурора не підтримують.

ДП «Вовчанське лісове господарство» є самостійною юридичною особою та володільцем планово-карторафічних матеріалів і має самостійно представляти свої інтереси, як постійний лісокористувач, однак до суду з апеляційною скаргою не звертався. В апеляційній інстанції та в запереченнях на касаційну скаргу посилались на те, що не вбачають підстав для представництва прокурора інтересів держави при подачі апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції Державне агентство лісових ресурсів та Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства, в чиїх інтересах була подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції, не підтримали апеляційну скаргу прокурора, вважали, що підстави для представництва прокурора відсутні, судове рішення не порушує їх права та інтереси та будь-які охоронювані інтереси держави.

З урахуванням цих обставин, правильними є висновки апеляційного суду про те, що підстав для представництва прокурора суб'єктів владних повноважень, в інтересах яких подана апеляційна скарга, немає, оскільки прокурор здійснює представництво виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина перша статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), а такі підстави ним не доведені.

За відсутності підстав для представництва прокурора на оскарження в апеляційному порядку судового рішення, апеляційний суд правильно закрив апеляційне провадження відповідно до статті 297 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. І. Крат
В. М. Коротун