Постанова

Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 346/3261/16-ц

провадження № 61-23144 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представик позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2017 року у складі судді Веселова В. М. та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2018 року у складі суддів Василишин Л. В., Мелінишин Г. П., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки площею 0,0187 га, загальною площею 0,25 га, розташованої по АДРЕСА_1, шляхом знесення господарських споруд, а саме: вбиральні, сараю, та зобов'язати відповідача прибрати дрова, цеглу та викопати саджанці дерев у відповідності до встановлених меж, визначених судово-земельною експертизою.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником будинковолодіння АДРЕСА_1. За його господарством закріплена земельна ділянка площею 0,25 га. Суміжним землекористувачем є відповідач, за господарством якого закріплена земельна ділянка площею 0,10 га.

Позивач посилається на те, що має намір приватизувати земельну ділянку, однак не може погодити межі із відповідачем, оскільки він постійно їх змінює.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2017 року позов задоволено.

Вирішено усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки 0,0187 га, загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення відповідачем ОСОБА_6 вбиральні, сараю, та зобов'язано ОСОБА_6 прибрати дрова, цеглу та викопати саджанці дерев у відповідності до встановлених меж, визначених судово-земельною експертизою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 107,40 грн, витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 4 000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач без законних підстав використовує земельну ділянку позивача площею 39 кв.м, чим порушує право землекористування останнього і це право підлягає захисту шляхом усунення перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки та знесення туалету, сараю, а також зобов'язанням відповідача прибрати дрова, цеглу та викопати саджанці дерев.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,0039 га (39 кв.м), по АДРЕСА_1, шляхом знесення навіс-шопи та зобов'язати відповідача прибрати дрова у відповідності до встановлених меж, визначених судово-земельною експертизою по довжині спільної з відповідачем західної межі межівник ОСОБА_6, межові знаки № 3-№4-№5.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 551,20 грн за подання позовної заяви в суді першої інстанції, витрати по проведенню експертизи сумі 4000 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в апеляційній інстанції в сумі 606,32 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновком експертизи встановлено, що зменшення площі користування земельної ділянки ОСОБА_4 пройшло внаслідок перенесення межі від господарства ОСОБА_6 та накладення площею, 33,40 кв. м, за рахунок облаштування по межі навісу і складання будматеріалів власником сусідньої ділянки ОСОБА_6, всього площа накладення складає 39 кв. м.

Суд першої інстанції констатував у рішенні визначення експертом спірної площі, проте не надав такій обставині правильну оцінку, оскільки зобов'язав відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою не площею 0,0039 га (39 кв. м), а щодо частини земельної ділянки у розмірі 0,0187 га загальною площею 0,25 га, при цьому, не наведено підстав застосування такої площі.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо усунення перешкод шляхом знесення вбиральні та зобов'язання відповідача прибрати цеглу та викопати саджанці дерев.

Також апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про усунення перешкод шляхом знесення вбиральні, зобов'язання відповідача прибрати цеглу і викопати саджанці дерев, та відмовляючи у задоволенні цих вимог виходив з того, що вбиральня та цегла хоча і розташовані на земельній ділянці відповідача з порушенням ДБН, проте не знаходяться на земельній ділянці позивача, тому в цій частині підстави для зобов'язання їх знесення відсутні. Не встановлено експертом та не доведено позивачем наявність саджанців, їх кількості, виду та ін., і що такі підлягають викопуванню.

У касаційній скарзі, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої та апеляційної інстанції не застосували закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, тобто вимоги частини першої, другої статті 16, статті 20, статті 22 ЗК УРСР в редакції Закону від 1970 року, оскільки не з'ясували чи встановлювалися відповідними землевпорядними органами межі земельної ділянки позивачу площею 0,25 га в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Судами не враховано, що позивач в розумінні вимог статті 22 ЗК УРСР в редакції Закону від 1970 року, не набув права постійного користування земельною ділянкою площею 0,25 га, оскільки така земельна ділянка йому не виділялася в натурі.

Заявник посилається на те, що акт від 31 серпня 2004 року встановлення погоджувальною комісією меж між господарствами та встановлення межових знаків, на який послалися суди попередніх інстанцій, жодних юридичних наслідків для сторін у справі не створює, а носить виключно рекомендаційний характер, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у 2004 році ніким не виготовлявся та не погоджувався.

У касаційній скарзі відповідач посилається на необґрунтованість висновку судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року, яким обґрунтовуються рішення судів першої та апеляційної інстанції.

Крім того, заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки справа розглянута за його відсутності, про день, час місце розгляду справи він не був належним чином повідомлений, у зв'язку з чим був позбавлений можливості у повному обсязі скористатися своїми правами щодо надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, а також спростування доказів, наданих позивачем.

У відзиві на касаційну скаргу позивач не погодився з доводами відповідача та просив залишити прийняте апеляційним судом рішення залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги відповідача вбачається, що судові рішення оскаржуються останнім виключно в частині задоволення позову, у зв'язку з чим, не переглядається колегією суддів в іншій частині в касаційному порядку на предмет законності і обгрунтованості.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що сторони є суміжними землекористувачами.

Позивач є власником будинковолодіння за АДРЕСА_1, за яким, згідно з земельно-кадастровою книгою, закріплена та рахується земельна ділянка 0,25 га для обслуговування будинку та господарських споруд. Вказану земельну ділянку у розмірі 0,25 га позивачу виділено зборами уповноважених колгоспників від 12 травня 1983 року, що підтверджується картографічними матеріалами та робочими матеріалами первинної приватизації, а також акту від 31 серпня 2004 року встановлення погоджувальною комісією меж між господарствами та встановлення межових знаків, записів погосподарських книг, у яких зареєстровано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га.

Відповідач є користувачем земельної ділянки площею 0,1835 га, яка розташована по АДРЕСА_2 і підтверджується архівною копією рішення правління колгоспу ім. Жданова від 11.02.1988 року, акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 11 січня 1983 року, акту від 31 серпня 2004 року встановлення меж погоджувальною комісією.

Між сторонами виник спір щодо меж користування земельними ділянками.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року, проведеної у даній справі встановлено, що дійсний розмір земельної ділянки ОСОБА_4 повинен становити 0,25 га, однак за результатами контрольних обмірів та виконаних обчислень загальної площі, розмір присадибної ділянки позивача ОСОБА_4 становить 0,2315 га, а ОСОБА_6 за результатами замірів має в користуванні земельну ділянкою площею 0,1835 га.

Площа зменшення землекористування земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ОСОБА_4 становить 0,0039 га або 39 кв.м.

Господарські споруди ОСОБА_6 - навіс-шопа встановлено частково на земельній ділянці ОСОБА_4, а вбиральня облаштована з порушенням ДБН, без дотримання нормативно-технічного розриву - 1 м від споруди до межі. Будівельні матеріали - дошки, дерево, які складовано відповідачем частково на земельній ділянці позивача ОСОБА_4, а цегла у безпосередній близькості від бетонної огорожі (враховуючи покриття, що повернуто в сторону огорожі - сніг, дощові води), створюється негативний вплив на огорожу позивача та спричиняє її пошкодження.

Вбиральня та цегла розташовані на земельній ділянці ОСОБА_6 з порушенням ДБН, проте не знаходяться на земельній ділянці позивача.

Висновком експертизи встановлено, що при співставленні картографічних матеріалів та документів представлених сторонами, зменшення площі користування земельною ділянкою ОСОБА_4 відбулось внаслідок перенесення межі від господарства ОСОБА_6 та накладення площею, 33,40 кв.м та за рахунок облаштування по межі навісу і складування будматеріалів власником сусідньої ділянки ОСОБА_6, всього площа накладення складає 39 кв.м.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року, яку проведено компетентним органом під час розгляду справи, в тому числі під час апеляційного розгляду, відповідачем не спростовані.

Доводи відповідача щодо необґрунтованості висновку судової експертизи та неврахування експертом його зауважень під час проведення експертизи не ґрунтуються на об'єктивних даних та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

За наведених обставин та на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем порушено право позивача на користування земельною ділянкою, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку, що це право підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,0039 га (39 кв.м), по АДРЕСА_1, зокрема - знесення навісу-шопи, зобов'язання прибрати дрова у відповідності до встановлених меж, визначених судово-земельною експертизою по довжині спільної з відповідачем західної межі, межові знаки № 3-№4-№5.

Посилання у касаційній скарзі на те, що позивач не набув права постійного користування земельною ділянкою площею 0,25 га спростовуються встановленими судами обставинами та зібраними у справі доказами, обґрунтовані висновки щодо оцінки яких викладено в ухвалених судами рішеннях.

Наведені у касаційній скарзі доводи не впливають на обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підставі для усунення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою та зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлених у справі обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України, знаходится поза межами повноважень суду касаціної інстанції та не можуть бути прийняті до уваги під час касаційного розгляду справи.

Щодо доводів касаційної скарги про неповідомлення відповідача судом першої інстанції про день, час та місце судового засідання та розгляд справи за його відсутності, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлявся про день, час, місце розгляду справи місцевим судом належним чином, був обізнаний про розгляд справи, в тому числі про судове засідання, призначене на 10 листопада 2017 року, що підтверджується поштовим зворотним повідомленням (а.с. 76). Крім того, позивач та його представник були присутні в судовому засіданні під час розгляду апеляційним судом поданої ним апеляційної скарги на рішення місцевого суду. Під час апеляційного розгляду позивач, його представник, у повній мірі використали надані їм процесуальним законом право на подання доказів, надання особистих пояснень та заперечень на позов.

Апеляційний суд дав належну оцінку усім доводам відповідача та обставинам, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Оскільки право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень було у повній мірі відновлено та реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська