АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/1369/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі АТ КБ«ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що згідно укладеного договору № DNН4КР40100222 від 19.07.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8673,60 коп. на строк з 19.07.2005 по 19.07.2007 включно. За умовами укладеного договору ОСОБА_1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. Зобовязання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, тому станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 47275,90 грн. Позивач, посилаючись на положення ст. 256 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками за період з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року у розмірі 11003,19 грн., на підставі п. 3.2 Кредитного договору, яким визначено розмір відсотків 6% на місяць від суми простроченої заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за договором № DNH4KP40100222 від 19.07.2005 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року у розмірі 11003,19 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, поставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема судом не враховано, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Відзив на апеляційну скаргу, поданий представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» не може бути прийнятий до уваги, оскільки в порушення ч.4 ст.360 ЦПК України до нього не надано доказів надіслання копії відзиву іншим учасникам справи.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на 05 червня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також дотримання єдності практики розгляду подібних спорів зупинено апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), повний текст якої складено та підписано 20 червня 2018 року, в задоволенні касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року відновлено провадження у справі.

.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі не виконував в результаті чого, утворилась заборгованість. Позивач просив суд стягнути з відповідача відсотки за порушення виконання зобовязання у межах трирічного строку, що передували даті звернення до суду.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19.07.2005 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNН4КР40100222, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8673. 60 коп. на термін до 19.07.2007 року, та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з «17» по «24» числа кожного місяця позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж, який становить 464,79 грн. та складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісії також інші витрати відповідно до п.п. 3.9., 3.17.

Згідно з п. 3.2 договору при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п. 1.1 Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 6 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на укладення з Банком кредитного договору № DNН4КР40100222 від 19.07.2005 року, одержання кредитних коштів та використання відповідно до умов зазначеного договору, про що свідчить особистий підпис відповідача у договорі.

В порушення умов договору відповідач належним чином свої зобов'язання не виконує. У звязку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 29.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 47275 грн. 90 коп., з яких: 5024 грн. 29 коп. заборгованість за кредитом; 14545 грн. 42 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 27706 грн. 19 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, видно, що за період з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року заборгованість по відсоткам за укладеним кредитним договором складає 11003,19 грн.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо належного виконання відповідача кредитних зобовязань.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

У вересні 2016 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши, що строк кредитного договору закінчився 19 липня 2007 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише у березні 2016 року.

АТ КБ «ПриватБанк» наполягало на тому, що зобовязання за кредитним договором не припинено, оскільки відповідач кредитні кошти не повернув, а тому банк має право на стягнення заборгованості за відсотками у межах трирічного строку позовної давності, що передували даті звернення до суду із позовом.

ОСОБА_3 Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що після спливу дії договору, право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці до 19 липня 2007 року включно ( а.с.7).

Відтак, у межах строку кредитування до 19 липня 2007 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з 17 по 21 числа кожного місяця. Починаючи з 20 липня 2007 року відповідач мав обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Ураховуючи наведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, що банк не має права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, зокрема за період стягнення з 29 лютого 2013 року по 29 лютого 2016 року.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Ураховуючи, що останній платіж за договором мав бути внесений відповідачем 19 липня 2007 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 09 березня 2016 року, позивачем пропущений строк позовної давності, що з урахуванням заяви відповідача про його застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Строк позовної давності переривався поданням позивачем заяви про видачу судового наказу, який ухвалою Жовтневого районного суду від 12 травня 2009 року скасований. Після переривання з 12 травня 2009 року строк позовної давності позивачем також пропущений. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 грудня 2013 року за заявою представника позивача позовна заява до ОСОБА_1 залишена без розгляду. ( а.с.27).

Згідно положення ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), в п.51 рішення у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 року, п.570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 року наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 19 липня 2007 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції та аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за період з 29.02.2013 року по 29.02.2016 року у розмірі 11003,19 грн. є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законодавстві.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції, яке постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства підлягає скасуванню, згідно п.п.1,3.4. ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову Ат КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_1. сплачений судовий збір у розмірі 2067, 00 грн., який підлягає компенсації за рахунок позивача .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором № DNH4KP40100222 від 19.07.2005 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року у розмірі 11003,19 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у сумі 2067, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 30 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: