АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Дніпро 04 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетрвоська від 04 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3, в якому просить визнати недійсним договір, укладеним між сторонами та стягнути грошові кошти сплачені за ним з врахуванням індексу інфляції /а.с.2-6, 129-130/.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 червня 2017 року між сторонами було укладено договір № ДН4546 для здійснення підрядних робіт із будівництва даху з металочерепиці. У подальшому після ознайомлення з умовами договору зясувалось, що договір не відповідає формі встановленій законом, не відповідає внутрішній волі замовника, не спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить суттєвих умов та є несправедливим, а отже є недійсним. Відповідач не мав відповідної ліцензії із будівництва та не мав права на здійснення покрівельних робіт, а отже не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності. Також позивач зазначає, що договір містить несправедливі умови, а саме: виконання умов договору лише після 100% оплати вартості робіт, одноособове розірвання договору здійснюється відповідачем у разі невиконання замовником протягом 30 днів п. 3.1 договору без повернення завдатку, неспівмірні штрафні санкції. 25 липня 2017 року позивач сплатила відповідачу 45000 грн., що підтверджується відповідною розпискою. 03 серпня 2017 року позивач направила на адресу відповідача вимогу про недійсність правочину та про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 45000 грн. Відповідач у добровільному порядку грошові кошти не повернув, а тому має також сплатити 3% річних та інфляційні збитки. Також безпідставне користування грошовими коштами призводить до постійних душевних та нервових хвилювань позвача. Враховуючи наведені обставинги позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетрвоська від 04 квітня 2018 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.149-152/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини на які позивач посилалася у позовній заяві та не в повній мірі дослідженні надані нею докази /а.с.155-160/.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги відповідач надав суду відзив, в якому він посилається на те, що позивачем не було надано жодних доказів спричинення їй моральної шкоди, не зазначила якими саме неправомірними діями завдана така шкода та в чому вона полягає. Щодо стягнення грошових коштів сплачених за договором відповідач вважає дані вимоги безпідставними, оскільки невиконання умов договору було спричинено з вини самого позивача, не надавши доступу до будинку, в якому необхідні були виконуватись роботи /а.с.172-174/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2017 року між ОСОБА_2 як замовником та ФОП ОСОБА_3 як виконавцем був укладений письмовий договір № ДН4546 на виконання ремонтно-будівельних робіт, опис та види яких зазначені у додатку 1 /а.с.9-10/.

Відповідно до розділу 2 цього договору сторони погодили, що вартість робіт складає 90 189 грн., завдаток 45 000 грн.

Розділом 3 договору було визначено, що замовник зобовязується сплатити вартість робіт у розмірі 90 189 грн., після чого виконавець зобовязується виконати роботи протягом 35 робочих днів.

У розділі 4 договору встановлена відповідальність сторін, відповідно до якого у випадку невиконання замовником пункту 3.1 протягом 30 днів з дня укладення договору договір вважається розірваним, а всі його додатки недійсними. У разі внесення замовником завдатку і наступного невиконання п. 3.1 договору завдаток замовнику не повертається.

Згідно із розпискою, що міститься у матеріалах справи 25 липня 2017 року ФОП ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 45000 грн. відповідно до умов договору /а.с.12/.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов на момент укладення вищевказаного договору, сплачено завдаток у розмірі 45000 грн., тому дані обставини засвідчують реальне настання наслідків укладення цього правочину, який було укладено за взаємною згодою сторін, про що свідчать особисті підписи сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів в підтвердження порушення її законних прав при укладанні оспорюваного договору, оскільки він укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про недійсність договору підряду з підстав відсутності у відповідача відповідної ліцензії із будівництва, оскільки за своїм видом діяльності він не мав повноважень на здійснення покрівельних робіт згідно чиного законодавства не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якими діяльність відповідача передбачає інші будівельно-монтажні роботи, штукатурні роботи, покриття підлоги й облицювання стін, малярні роботи та скління, інші роботи із завершення будівництва, діяльність посередників у торгівля товарами широкого асортименту /а.с.18-20/. Дані обставини були втановлені судом першої інстанції під час розгляду справи та на їх спростування не було надано позивачем будь-яких належних доказів.

Нормами ст.6, 627 ЦК України встановлено презумпцію свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладанні договору, визначенні контрагента та визначенні умов договору. Отже, свобода договору полягає в можливості відступу від положень актів цивільного законодавства, якщо імперативність не випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Межі свободи договору визначаються також з урахуванням звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справеедливості.

Відповідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Закріплені ст.ст.840, 877 ЦК України норми регулюють питання, що повязані з виконанням договору, не мають імперативного характеру, тому відступ від їх положень при укладанні договору не є обставинами, з якими законодавець повязує можливість визнання договору недійсним.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.12 ЦПК України.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетрвоська від 04 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_5