Ухвала

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа №484/3779/16-ц

провадження №61-47617ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про визнання недійсним договору про переведення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі -

ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, укладеним 07 березня 2008 року, у розмірі 104 769,52 грн.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання недійсним договору про переведення боргу від 21 січня 2010 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовів ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором,

ПАТ «Ощадбанк» звернулось із апеляційною скаргою.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ПАТ «Ощадбанк» скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Ощадбанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором, укладеного 07 березня 2008 року у сумі 37 260,05 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 11 466,83 грн; заборгованості за процентами у сумі 2 315,40 грн; заборгованості з пені у сумі 2 134,44 грн; 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 809,27 грн та інфляційних втрат у сумі 19 534,11 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 104 769,52 грн, яка станом на 01 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 * 100 = 176 200).

Отже, зазначена справа в оскаржуваній частині щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року про можливість її оскарження у касаційному порядку, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про визнання недійсним договору про переведення боргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька