ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка", третя особа - директор Автотранспортного коледжу Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" Беседін В.Л., про визнання змін умов праці протиправними, скасування наказу, визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з неодноразово уточненим позовом до Національного технічного університету "Дніпровська політехніка", третя особа - директор Автотранспортного коледжу Національного технічного університету "Дніпровська політехніка" Беседін В.Л., про визнання змін умов праці протиправними, скасування наказу, визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої заробітної плати.

Вказувала, що вона працює завідувачем навчальної комп'ютерної лабораторії №204 в Автотранспортному технікумі вищого навчального закладу «Національний гірничий університет». Директор технікуму Беседін В.Л. наказом №141-к від 29 серпня 2014 року встановив їй замість тарифікації погодинну оплату педагогічних годин, неправомірно змінивши умови праці на гірші. У зв'язку з цим відмінив індексацію її заробітної плати у другому семестрі, на який припав обсяг її педагогічного навантаження, і наказом зменшив їй кількість днів відпустки як викладача з 56 на 34. Погодинна оплата була встановлена без її згоди, про що свідчить акт, складений адміністрацією технікуму 29 серпня 2014 року.

Зазначала, що адміністрацією технікуму порушено порядок оплати праці, визначений п.п.14,78-82 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року.

Вказувала також, що з лютого 2015 року, коли вона почала виконувати педагогічне навантаження, їй перестали платити індексацію заробітної плати, мотивуючи тим, що у неї збільшився заробіток і бухгалтерія змінила базовий місяць розрахунку індексації, що суперечить Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Також, посилаючись на положення Інструкції №102 та Галузеву угоду між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України на 2011-2015 роки, вказує, що її робота відноситься до робіт з важкими та шкідливими умовами праці, тому вона має право на встановлення їй надбавки у розмірі 12% від ставки та додаткової оплачуваної відпустки в 4 дні.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивач просила суд визнати зміну умов оплати її праці з тарифікаційної на погодинну і не виплату індексації заробітної плати протиправною і дискримінаційною. Визнати неправомірним і скасувати наказ №141-к від 29 серпня 2014 року директора коледжу в частині погодинної оплати педагогічного навантаження ОСОБА_1 Визнати неправомірним невстановлення їй надбавки і додаткової оплачуваної відпустки за шкідливі і особливі умови праці. Зобов'язати директора коледжу включити до колективного договору коледжу пункти про встановлення доплати за шкідливі і особливі умови праці у розмірі 12% і додаткової відпустки у розмірі 4 дні завідувачу комп'ютерної лабораторії №204. Стягнути з відповідача недоплачену суму заробітної плати, відпускних, лікарняних за період з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року згідно з виправленими розрахунками від 05 травня 2018 року, виконаними у відповідності до правил нарахування заробітної плати за тарифікацією.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що оплата навантаження позивача повинна проводитись за тарифікацією відповідно до п.п.78,91 Інструкції №102, а не погодинно; встановленням погодинної оплати праці фактично було зменшено заробітну плату; суд безпідставно прийшов до висновку про непорушення позивачем ст.ст.141,153 КЗпП України, оскільки відповідачем не проводилась атестація її робочого місця; вважає, що її умови праці передбачають відпустку у 56 календарних днів, а вона має 42 календарні дні.

Національний технічний університет "Дніпровська політехніка" надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працює в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» (раніше - Автотранспортний технікум Національного гірничого університету) на посаді завідувача лабораторією, що підтверджується наказом т.в.о. директора технікуму Головіна О.І. №134 від 04 грудня 2007 року (а.с. 26).

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2007 року у справі №2-480/2007 за позовом ОСОБА_1 до Автотранспортного технікуму Національного гірничого університету про поновлення на роботі, стягнення оплати за зняті учбові години, стягнення оплати за вимушений прогул, стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, визнано мирову угоду, за умовами якої, серед іншого, відповідач зобов'язується забезпечити позивачу педагогічне навантаження не менше 260 годин на учбовий рік, по можливості рівномірно розподілив її на весь рік (а.с.27-28). Ухвала суду є чинною.

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 подала на ім'я директора АТ ДВНЗ «НГУ» Беседіна В.Л. заяву, в якій просила встановити їй педагогічне навантаження на 2014-2015 навчальний рік в обсязі 260 годин (а.с.29).

Наказом директора технікуму №141-к від 29 серпня 2014 року викладачу ОСОБА_1 встановлено педагогічне навантаження на 2014-2015 навчальний рік - 260 годин з оплатою згідно фактично відпрацьованих годин (щомісячно) (а.с.48-51).

З Педагогічного навантаження викладача ОСОБА_1 на 2014-2015 навчальний рік (а.с.31) вбачається, що у першому семестрі навчального року педагогічне навантаження відсутнє, у другому семестрі встановлено 180 годин - комп'ютерна практика, 78 годин - комп'ютерний практикум, 3 години - заліки, іспити. Всього за рік - 261 година.

З акту від 29 серпня 2014 року, складеного заступником директора з НВР Головіним О.І., юрисконсультом Миршавка Л.В., ст. інспектором з кадрів Колюбко М.В., вбачається, що заступник директора з НВР Головін О.І. запропонував викладачу ОСОБА_1 ознайомитися з педагогічним навантаженням від 29 серпня 2014 року, але ОСОБА_1 ознайомитися з документами відмовилася (а.с.32).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки все педагогічне навантаження позивача мало місце лише у другому семестрі, адміністрацією технікуму прийняте рішення оплату годин педагогічного навантаження ОСОБА_1 здійснювати згідно фактично відпрацьованих годин, що не суперечить вимогам Інструкції №102; з лютого по червень 2015 року у ОСОБА_1 відбулося збільшення заробітної плати за рахунок педагогічного навантаження, як постійної складової. У лютому збільшення доходів було більше ніж сума індексації, тому лютий став базовим місяцем, а тому індексація за цей місяць не проводиться. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватись з наступного місяця; під час розгляду справи судом не встановлено порушень ст.ст.141, 153 КЗпП України з боку відповідача, оскільки позивач працювала в окремому кабінеті, де були створені всі необхідні умови для її роботи як завідуючого навчальною лабораторією.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Порядок нарахування заробітної плати позивачу регулюється положеннями ст.98 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року (зі змінами та доповненнями), Єдиною тарифною сіткою розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, схемами тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, ставками погодинної оплати праці працівників усіх галузей економіки за проведення навчальних занять, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.63 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі.*

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом №141-к директора Автотранспортного технікуму ДВНЗ "Національний гірничий університет" від 29 серпня 2014 року у першому семестрі навчального року педагогічне навантаження у позивача відсутнє, у другому семестрі встановлено 180 годин - комп'ютерна практика, 78 годин - комп'ютерний практикум, 3 години - заліки, іспити. Всього за рік - 261 година.

Судом встановлено, що посада позивача передбачає виконання та організацію гурткової науково-технічної роботи зі студентами у робочий час, позивач отримувала погодинно заробітну плату за виконану роботу згідно її посадової інструкції, яка передбачає заняття гуртками в робочий час, оплата праці позивача погодинно зумовлена навантаженням лише в другому семестрі та не суперечить вимогам Інструкції №102 від 15 квітня 1993 року, годинна ставка визначена відповідно до п.78 вказаної Інструкції шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Крім того, позивачем не доведено, що встановленням погодинної оплати фактично зменшено її заробітну плату.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не проводив атестацію її робочого місця, відповідачем порушено ст.ст.141,153 КзпП України, її робота відноситься до роботи до категорії з шкідливими умовами праці не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинні правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Віднесення робіт до категорії із шкідливими умовами праці можливе тільки на підставі результатів атестації робочих місць за умовами праці, Порядок проведення якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442.

В той же час за умови дотримання Державних санітарних правил і норм роботи з візуальними дисплейними терміналами електронно-обчислювальних машин (ЕОМ) та Правил охорони праці під час експлуатації робота на персональному комп'ютері не належить до робіт зі шкідливими умовами праці, а тому обов'язкова доплата за таку роботу законодавством не передбачена.

Чинне трудове законодавство, яке передбачає пільги особам, зайнятим на роботах зі шкідливими умовами праці, не встановлює таких пільг для працівників, які працюють за комп'ютерами.

Водночас законодавство не забороняє визначити в колективному договорі роботу за комп'ютером як таку, що характеризується особливими умовами праці, і встановити для працівників додаткові пільги і гарантії, зокрема, особливий порядок оплати праці з повним віднесенням витрат на їх фінансування до валових витрат у встановленому порядку.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, що відповідачем не дотримано Державних санітарних правил і норм роботи з візуальними дисплейними терміналами електронно-обчислювальних машин (ЕОМ) та Правил охорони праці, в даному випадку встановлення додаткових пільг і гарантій є прерогативою відповідача, таким чином, у відповідача відсутній обов'язок включати до колективного договору пункти про встановлення доплати за шкідливі та особливі умови праці.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам й доказам по справі у відповідності до вимог ст.80 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.