Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2018 Справа №607/10428/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака Р.М.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.03.2017 року в сумі 435 385 грн. 59 коп. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 01 березня 2017 року відповідач позичив у нього кошти в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент подання даної позовної заяви (26, 156210 грн. за 1 долар США) становить - 183 093 грн. 47 коп. на строк один рік зі сплатою винагороди за користування позикою у розмірі 9% процентів в місяць. Однак, ні в зазначений у розписці строк, ні на даний час, відповідач боргу не повернув. Його неодноразові усні звернення з вимогою про повернення суми позики та процентів за користування нею, відповідач ігнорує, тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь кошти в сумі 435 385 грн. 59 коп., з яких основний борг - 183 093 грн. 47 коп., проценти за позикою - 250 832 грн. 39 коп. та 3% річних - 1 459 грн. 73 коп. Також просить покласти на відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4353,86 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує представник позивача.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до розписки, написаної та підписаної ОСОБА_3, останній 01 березня 2017 року позичив у ОСОБА_2 кошти в сумі 7000 доларів США, терміном на один рік зі сплатою винагороди в розмірі 9%-12% на місяць за користування позикою. Оригінал зазначеної розписки оглянутий судом в судовому засіданні та її копія знаходиться в матеріалах справи.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За нормами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами спору укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 7000 доларів США зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 9% на місяць.

01 березня 2018 року настав строк виконання ОСОБА_3 зобов'язання з повернення ОСОБА_2 позики та процентів. Однак, ні в зазначений строк, ні по даний час, відповідач боргу не повернув, проценти за користування позикою не сплатив.

Наявний в позивача оригінал розписки відповідача підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У спірному грошовому зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, у зв'язку з чим до цих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Як слідує з інформації із офіційного сайту Національного банку України офіційний курс гривні до долара США станом на 06.06.2018 року встановлено в розмірі 26,15 гривень за 100 доларів США.

Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості станом на день подання позову (06.06.2018 року) заборгованість відповідача за договором позики від 01.03.2017 року становить 435 385 грн. 59 коп., з яких основний борг - 183 093 грн. 47 коп., проценти за позикою - 250 832 грн. 39 коп. та 3% річних - 1 459 грн. 73 коп.

Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає таким, що складений відповідно до вимог укладеного договору та норм закону та є арифметично вірним.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права позивача порушені відповідачем, заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом стягнення ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 01.03.2017 року в сумі 435 385 грн. 59 коп., з яких основний борг - 183 093 грн. 47 коп., проценти за позикою - 250 832 грн. 39 коп. та 3% річних - 1 459 грн. 73 коп.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 4353 грн. 86 коп. понесених та документально підтверджених судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 282, 284, 287, 289, ст.ст. 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 01.03.2017 року в сумі 435 385 грн. 59 коп., з яких основний борг - 183 093 грн. 47 коп., проценти за позикою - 250 832 грн. 39 коп. та 3% річних - 1 459 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2) 4353 грн. 86 коп. судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Головуючий суддяОСОБА_4