У Х В А Л А

04.09.2018 Справа №607/17279/18

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Вийванко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на обєкт нерухомого майна нежиле приміщення перукарні загальною площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Дружби, 1, заборонити державному підприємству «Сетам» підписувати протокол електронних торгів з продажу майна, що відбулись 07.08.2018 р. за лотом № 282221, здійснювати розрахунки з переможцем електронних торгів з продажу майна, що відбулись 07.08.2018 р. за лотом № 282221, надсилати відповідний протокол електронних торгів з продажу майна, що відбулись 07.08.2018 р. за лотом № 282221, а також інші документи щодо реалізації майна державному виконавцю і переможцю, заборонити ОСОБА_2 районному відділу ДВС складати, підписувати, затверджувати та видавати акт про реалізацію майна на електронних торгах з продажу майна, що відбулись 07.08.2018 р. за лотом № 282221, заборонити нотаріусам видавати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, що відбулися 07.08.2018 р. за лотом № 282221 щодо обєкту нерухомого майна нежиле приміщення перукарні загальною площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Дружби, 1, а також, заборонити субєктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії щодо державної реєстрації прав на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що відбулися 07.08.2018 р. за лотом № 282221 щодо обєкту нерухомого майна нежиле приміщення перукарні загальною площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Дружби, 1, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником обєкту нерухомості нежиле приміщення перукарні загальною площею 29.4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Дружби, буд. 1, але наразі відповідачем ОСОБА_2 районним відділом ДВС здійснюється примусовий продаж вказаного нерухомого майна через ДП «Сетам», і 07.08.2018 на електронних торгах було визначено переможця торгів та складено відповідний протокол. Зокрема, електронні торги з примусового продажу майна (реєстраційний номер лота 282221) були проведені 07.08.2018 зі стартовою ціною 260 664 грн. 00 коп. Згідно даних, розміщених на офіційному сайті СЕТАМ, 07.08.2018 торги відбулися, складено протокол проведення електронних торгів № 350280, переможцем визначено учасника №11 за стартовою ціновою пропозицією 260 664 грн. 00 коп., і протоколом встановлено строк для оплати до 21.08.2018. З результатами торгів заявник не погоджується, вважає, що торги було проведено з порушенням порядку визначення вартості та оцінки майна, і реалізація майна відбулась за низькою ціною, яка не відповідає його реальній вартості. Також, продаж майна було здійснено при наявності арештів (заборон), які перешкоджали реалізації майна, та були допущені інші недоліки процедури продажу. Вимоги заявника про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння направлені на захист свого порушеного права власності та законних інтересів у виконавчому провадженні.

Перевіривши та дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до наступного висновку.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 2, 8 ЦПК України.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Згідно частин 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В порушення вимог п. 3, 5, 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у вказаній заяві про забезпечення позову не зазначено: предмету позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно ч.3 ст.154 ЦПК України, суд зобовязаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Заявником не надано суду доказів про те, що остання має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно із ч.9 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву про забезпечення позову слід повернути заявнику і розяснити, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню із даної заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 261, 352-354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Повернути заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складання до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяОСОБА_3