Дата документу 21.08.2018
Справа № 320/259/18
Провадження № 2/320/1450/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що вона та ОСОБА_3 уклали шлюб 12.10.1991 року. 09.03.1994р. у них народилась донька ОСОБА_3 В період спільного шлюбного проживання у них не склались нормальні стосунки в наслідок чого 05.08.2004р. вони розірвали шлюб та фактично припинили шлюбні відносини. У 2006р. стосунки між ними налагодились і вони знову почали проживати разом в домоволодінні за адресою: Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Миру (Кірова), буд.147. Однак, офіційно свої шлюбні стосунки вони знову не оформлювали. Вони вели сумісне господарство, вони були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, тобто фактично вони проживали однією сім'єю. 25.06.2017р. ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складалася з належної йому земельної ділянки площею 8,04га. Вона є спадкоємцем четвертої черги за законом. З інших відомих спадкоємців після смерті ОСОБА_3 є їх донька, ОСОБА_3, яка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, на спадщину не претендує та не бажає її оформлювати. Вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй в прийнятті заяви, оскільки наявна довідка про сумісне проживання, не встановлює факт проживання однією сім'єю з померлим та відсутній оригінал Державного акту на земельну ділянку. Згідно довідки про середню оцінку, вартість спірної земельної ділянки становіть 65000,00грн. На підставі викладеного, вона просить суд встановити факт її сумісного проживання понад п'яті років разом з ОСОБА_3, померлим 14.07.2017р. Визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку 8,04га, цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на землях Новопилипівської сільської ради Мелітопольського району, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IІ-ЗП №062141 від 23.06.2002р., в порядку спадкування після ОСОБА_3, померлого 14.07.2017р.

В судове засідання позивач не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1, яка з 2006 року мешкала разом з ОСОБА_3, інших спадкоємців крім ОСОБА_5 та їх доньки ОСОБА_3 не має.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що знає сімю ОСОБА_3 з 2003 року, вони постійно мешкали разом, аж до моменту смерті ОСОБА_3

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно с.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, суд у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.10.1991р. позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ХІ-ЖС №698599 від 12.10.1991р., та який 05.08.2004р. був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу І-ЖС №162075 від 05.04.2004р.(а.с.9, 11).

Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 09.03.1994р. народилась донька, ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЖС №264882 від 12.04.1994р. (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, з 2006р. ОСОБА_1 проживала разом ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в домоволодінні за адресою: Мелітопольський район, с. Вознесенка. вул. Миру (Кірова), буд.147 та вели сумісне господарство, що підтверджується довідкою Вознесенської сільської ради від 20.10.2017 року (а.с.14).

Так 25.06.2017р. ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть I-ЖС №396542, виданим 14.07.23017р. Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №1186 (а.с.12).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з належної померлому земельної ділянки площею 8,04га, з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на землях Новопилипівської сільської ради Мелітопольського району, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №062141 від 23.06.2002р. (а.с.15).

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно матеріалів справи, одним із спадкоємців після смерті ОСОБА_3 є його донька, ОСОБА_3, відповідач по справі, яка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, та згідно наданої заяви на спадщину не претендує та не бажає її оформлювати.

Згідно ст. 1264 ЦПК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округ ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини. Згідно листа №923/01-16 від 20.10.2017р. нотаріус відмовила їй в прийнятті заяви, оскільки при вивчені наданих документів, з'ясувалось що наявна довідка про сумісне проживання, не встановлює факт проживання однією сім'єю з померлим та відсутній оригінал Державного акту на земельну ділянку, що є підставою для відмови в оформлені спадщини нотаріусом (а.с.16).

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем, доказом постійного проживання з ним можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правлінні житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядуванні про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася, на даний час вона у звязку із втратою оригіналів документів не має можливості надати необхідні правовстановлюючі документи для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак має бажання прийняти спадщину, проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, відповідач проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем та визнати за позивачем право власності на спадкове майно за законом.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222-1223, 1268-1270, 1296 ЦК України, Пленумом ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 22.03.1971р.н. разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 23.03.1971р.н., померлим 25.06.2017 року, на час відкриття спадщини за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка. вул. Миру (Кірова), буд.147.

Визнати за ОСОБА_1 22.03.1971р.н. (і.н.), яка мешкає: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка. вул. Миру (Кірова), буд.147, право власності на земельну ділянку площею 8,04га, з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка розташована на землях Новопилипівської сільської ради Мелітопольського району, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IІ-ЗП №062141 від 23.06.2002р., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 25.06.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_8