Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 229/327/16-ц

провадження № 61-6416св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Дружківське відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року у складі колегії суддів: Дундар І. О., Будулуци М. С., Корчистої О. І.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на транспортний засіб.

Позов обґрунтовано тим, що йому на праві власності належав автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. У вересні 2014 року він передав вказаний автомобіль в оренду ОСОБА_5 У жовтні 2015 року йому стало відомо, що ОСОБА_5 цей автомобіль відчужив та перереєстрував без його відома та участі. Зняття з реєстраційного обліку автомобіля здійснено за дорученням від його імені. Проте він ніякого доручення нікому не надавав. За його заявою від 12 жовтня 2015 року слідчим відділом Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області відкрито кримінальне провадження, що зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001443 щодо ОСОБА_5 на підставі частини третьої статті 289 КК України.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 13 березня 2015 року № А-230/657140 автомобіля ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений між ТОВ «Вент-Ком», що діяло в інтересах ОСОБА_6, і ОСОБА_7 Витребувано у ОСОБА_4 автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. У позові ОСОБА_3 про зобов'язання Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області передати автомобіль ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів право власності на автомобіль, що знаходиться у володінні ОСОБА_4, а також, що його транспортний засіб вибув з його володіння поза його волею.

Задовольняючи позов у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання на нього право власності, суд першої інстанції у рішенні суду без викладення встановлених обставин та відповідних висновків лише послався на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 41 Конституції України.

Відмовляючи в позові в частині зобов'язання передати Дружківським відділенням поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області спірний автомобіль шляхом вилучення автомобіля як речового доказу із кримінальної справи, суд першої інстанції виходив з неналежного способу захисту порушеного права.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на транспортний засіб скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність доказів про наявність у діях ОСОБА_5 ознак шахрайських дій, оскільки на підставі статті 62 Конституції України особа вважається не винуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Такий вирок суду відсутній, триває розслідування, зокрема ОСОБА_5, прав якого стосується предмет позову, не був залучений до участі у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що автомобіль вибув з володіння позивача поза його волею та про відсутність правових підстав для витребування його у добросовісного набувача.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі сторін за спірним договором, задовольнивши позов лише на підставі посилань на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 41 Конституції України, тобто судом вирішено питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі, що є порушенням вимог цивільного процесуального закону.

Апеляційний суд виходив з того, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання права власності є необґрунтованими, оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про витребування майна та визнання договору купівлі - продажу недійсним.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

12 вересня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

22 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу призначено до судового розгляду.

У лютому 2018 року вказану справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено в позові. Згідно із статями 387, 388 ЦК України визначено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, за положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.

Предметом розгляду у вказаній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13 березня 2015 року № А-230/657140, витребування автомобіля із чужого незаконного володіння та визнання на нього права власності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у вересні 2014 року позивач передав свій транспортний засіб, якій належав йому на праві власності в оренду ОСОБА_5

Відповідно до довіреності серії ВРА №796079від 27 січня 2015 року, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси в органах Державтоінспекції, на станціях підприємствах технічного обслуговування та ремонту автомобілів та інших підприємствах, установах та організаціях з питань пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням (продаж) належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САР № 849369, виданого Міжрайонним реєстраційно-екзаменаційним відділом Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України м. Краматорськ УДАІ УМВС України в Донецькій області 11 червня 2013 року, автомобіля марки ЗАЗ, модель Lanos, рік випуску 2010, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з договором доручення від 13 березня 2015 року №А-230/657140 ОСОБА_6 на підставі довіреності ВРА №796079, наданої їй ОСОБА_3, доручила ТОВ «Вент - Ком» надати послуги у оформленні необхідних документів для укладання угоди купівлі-продажі транспортного засобу, автомобіля ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу та надання послуг у підготовці документів на купівлю транспортного засобу (машини) (передачу права власності на майно) з видачею довідки-рахунку від 13 березня 2015 року №А-230/657140, ОСОБА_7 придбав автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 через ТОВ «Вент-Ком».

Встановлено, що 13 березня 2015 року автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_7, що підтверджується обліковою карткою № 59462984.

Згідно з обліковою карткою Відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ Києва з обслуговування м. Харків № 1 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 18 березня 2015 року № 59744651 автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, знаходився у володінні ОСОБА_9

Станом на 22 березня 2016 року, автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_4

Судом апеляційної інстанції встановлено, згідно з інформацією, наданої Дружківською державною нотаріальною конторою Головного територіального Управління юстиції у Донецькій області Міністерства юстиції України в ході перевірки спеціальних нотаріальних бланків виявлено, що в Єдиному реєстрі довіреностей відсутня довіреність серії ВРА №796079 від 27 січня 2015 року.

Під час здійснення перевірки спеціального бланку нотаріального документа серія ВРА № 796079 сформована інформаційна довідка від 27 листопада 2015 року, з якої встановлено, що за серією ВРА та номером 796079 видано свідоцтво про право на спадщину 17 серпня 2010 року нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Сулковим І.І.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вказана довіреність від 27 січня 2015 серії ВРА №796079, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатися його автомобілем, є підробленою, оскільки вона відсутня у реєстрі, а за цією серією та номером видано інший документ, у іншому місці, іншим нотаріусом.

Всі ці матеріали були зібрані слідчим Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в ході проведення досудового розслідування за кримінальним провадженням, яке відкрито за заявою позивача ОСОБА_3 від 12 жовтня 2015 року та зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001443 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5

Постановою слідчого відділення Дружківського відділу поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта Фоміна Є. В. автомобіль ЗАЗ Lanos, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001443, який підлягає зберіганню на території Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, зокрема свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вирішено зберігати разом із матеріалами кримінального провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що на час вирішення справи, автомобіль вибув з володіння позивача не з його волі, на час розгляду справи спірний автомобіль тимчасово відсутній у ОСОБА_4 й знаходиться у відділенні поліції Артемівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області на тимчасовому зберіганні як речовий доказ у кримінальній справі разом із документами.

Статтями 387, 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Згідно з підпунктами 2, 3 частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

Відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі сторін за спірним договором, задовольнивши позов лише на підставі посилань на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 41 Конституції України, тобто судом вирішено питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі, що є порушенням вимог цивільного процесуального закону.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що спірний договір купівлі-продажу укладено від 13 березня 2015 року ОСОБА_7 та ТОВ «Вента-Ком», проте позивач не вказав ці особи як відповідачів у справі.

Верховний Суд виходить з того, що суд першої інстанції не вчинив дії, передбачені статтею 33 ЦПК України 2004 року, щодо залучення сторін оспорюваного договору купівлі-продажу до участі у справі, хоча рішення у справі може вплинути на права та обов'язки цих осіб щодо можливого відшкодування збитків, що не сприяло всебічному та повному з'ясуванню дійсних обставин справи і встановленню обсягу прав та обов'язків сторін.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що суд першої інстанції не обговорив питання про залучення до участі у справі сторін за спірним договором, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; а апеляційний суд відповідно до цивільного процесуального закону не має повноважень залучати до участі у справі осіб.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що суд першої інстанції не визначив факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які підлягають доказуванню, отже, належним чином не дослідив усі докази у справі.

Допущені судом першої інстанції порушення цивільного процесуального закону не сприяли всебічному та повному з'ясуванню дійсних обставин справи і встановленню обсягу прав та обов'язків сторін.

Верховний Суд, з урахуванням положень статті 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, виходить з того, що спір між сторонами не вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому є підстави для скасування судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи суду необхідно вирішити питаннящодо кола осіб, які мають брати участь у справі, повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І.Усик