Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 22 серпня 2018 року

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Балаби О.А.,

при секретарі Редько А.О.,

з участю позивача, представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, співвідповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про поділ майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про поділ майна.

Посилаючись на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем, відсутність наміру їх відновлення та неможливість поділу спільного сумісного майна подружжя в добровільному порядку, позивач просить поділити майно, що є спільною сумісною власністю та виділити йому:

1. культиватор міжрядний картопляний;

2. транспортер поперечний до комбайна «Карлик»;

3. картоплесаджалку (Чехословаччина);

4. картоплезбиральний комбайн ZET 642 «Карлик»;

5. транспортер до комбайна «Карлик»;

6. косарку роторну 2-х дискову;

7. гребку кінну;

8. підтримуючі ролики транспортера до комбайна «Карлик» 4 шт.;

9. оприскувач ОП-200;

10. косу тракторну, 2 шт.;

11. сарай новий в с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району,

Чернігівської області.

Всього на загальну суму 86860 грн. 00 коп.

Відповідачу ОСОБА_5 виділити:

1. корів 5 голів;

2. житловий будинок в с. Жернівка, вул. Берегова, 25, Коропського району,

Чернігівської області в частині ремонту, літню кухню в частині ремонту,

сарай в частині ремонту.

Всього на загальну суму 107000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 15.03.2018 року за клопотанням позивача по справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1996 року з ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Однак, спільне життя не склалось, і в 2006 році шлюбні відносини було припинено хоча до травня 2017 року продовжували проживати разом в будинку відповідачки, але в різних кімнатах. Спільного господарства не вели, у кожного був окремий бюджет. В цей час, за власні кошти, позивачем придбано сільськогосподарську техніку перелічену в позовній заяві та в житловому будинку за адресою с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району, Чернігівської області проведено капітальний ремонт, а саме: зроблені нові піч та груба, переслано підлогу, пофарбовано дах, а також відремонтована літня кухня, сарай та збудовано новий сарай. Відповідачка ні матеріально, ні фізично участі у придбанні техніки та проведенні ремонту не приймала. Проте, в травні 2017 року позивач дізнався, що ОСОБА_5 подарувала будинок в якому вони проживали своєму сину ОСОБА_3, а останній забрав всю техніку собі і вигнав позивача з будинку, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Отже, позивач просить поділити спільно нажите майно.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просять задовольнити. Крім того, позивач пояснив, що в 2006 році з відповідачкою добровільно поділили спільно нажите майно, після чого продовжили проживати разом в її будинку, але спільного господарства не вели. За період з 2006-2017 роки за власні кошти ним особисто була придбана вся техніка перерахована в заяві. Однак, в 2017 році вони припинили спільне проживання, оскільки син відповідачки ОСОБА_3 вигнав його з будинку забравши собі всю сільськогосподарську техніку, яка на даний час перебуває у нього. У звязку з чим, позивач просить поділити майно шляхом виділення йому те майно, яке він придбав за власні кошти.

Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що позов є безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав. Оскільки сторони в 2006 році добровільно поділили майно, що ніким не заперечується і проживали кожен окремо, але в будинку ОСОБА_5, отже майно набуте з цього часу кожним з них є особистою власністю кожного. Відносно спірного житлового будинку, то позивач права власності на нього не набув, письмового договору про участь у ремонті з набуттям права власності на частку не укладав. В 2017 році коли позивач заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження і вона вимушена була виїхати проживати до сина, то в цей час позивач вивіз всю техніку. Крім того, позивачем пропущено строки позовної давності на звернення до суду з даним позовом без поважних причин.

Співвідповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснивши, що дійсно починаючи з 1996 - 2006 роки позивач проживав з його матірю ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу. 05.05.2017 року коли позивач наніс ОСОБА_5 тілесні ушкодження, і мати переїхала проживати до нього позивач вивіз всю сільськогосподарську техніку. Він особисто бачив, як ОСОБА_4 забирав трактор, картоплесаджалку, оприскувач, культиватор, а вони забрали пять корів, позивачу залишилось чотири.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з позивачем товаришують давно і коли в 1996 році ОСОБА_4 перейшов жити у прийми до ОСОБА_5 в с. Жернівка, Коропського району він особисто допомагав перевозити його майно, а саме пасіку, станки та інше. Жили добре до 2006 року, а коли пішли із-за сина відповідачки негаразди, почали ділитись, але продовжували проживати разом в одному будинку. Після поділу позивач свої гроші вкладав у техніку, а відповідачка віддавала кошти сину. Особисто допомагав позивачу у проведенні ремонту будинку відповідачки, будівництві сараю, ремонті літньої кухні. ОСОБА_5 в свою чергу готувала їсти, вела господарство, але гроші були у кожного свої. Також відомо, що коли ділились в 2017 році відповідачка з сином забрали пять корів, а позивачу залишили три.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживала по-сусідству зі сторонами. Позивач та відповідачка почали проживати разом років двадцять назад. Знала, що у них в господарстві є велика рогата худоба, техніка, але скільки чого не знає. На весні 2017 року пішли по селу слухи, що вони ділять майно. Була особисто присутні при добровільному поділі корів, а саме позивачу залишилось чотири корови, а відповідачка забрала пять.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживала по-сусідству зі сторонами. Особисто була присутня в травні 2017 року під час поділу сторонами великої рогатої худоби, так син відповідачки забрав пять корів, скільки залишилось позивачу не знає.

Заслухавши пояснення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу починаючи з 1996 року по 2006 рік за адресою с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району, Чернігівської області.

В 2006 році сторони добровільно поділили спільно нажите майно, що не заперечується жодною з них і починаючи з цього часу вони стали проживати в одному будинку, однак спільного господарства не вели, бюджети були різні.

У травні 2017 року сторони припинили спільне проживання.

З нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 18.05.2017 року (далі Договір) вбачається, що ОСОБА_5 передала як дарунок безоплатно у власність сину ОСОБА_3, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за № 25 по вул. Береговій в с. Жернівка, Коропського району, Чернігівської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя, коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 74 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами факт припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 в 2006 році, добровільний поділ між ними майна та подальше проживання в одному будинку, однак кожним за свої особисті кошти.

Як вбачається з копії накладних приєднаних до матеріалів справи сільськогосподарська техніка, а саме: оприскувач ОП -200, коса тракторна 2 шт., картоплесаджалка (Чехословаччина), картоплезбиральний комбайн ZET 642, транспортер до комбайна «Карлик», культиватор міжрядний картопляний, транспортер поперечний до комбайна «Карлик» була придбана ОСОБА_4 починаючи з 2008 2016 роки, а саме в період часу коли сімейні відносини з відповідачкою було припинено.

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що сільськогосподарська техніка перерахована в позовній заяві є особистою власністю позивача.

У судовому засіданні також знайшов підтвердження факт добровільного поділу в 2017 році між сторонами великої рогатої худоби, яку просить поділити позивач, що підтверджується поясненнями позивача та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, а саме, що ОСОБА_5 забрала пять корів, а позивачу залишилось чотири.

Одночасно позивачем ставиться питання про визнання спільною сумісною власністю та виділення йому сараю нового за адресою с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району, Чернігівської області.

Проте, як вбачається з п. 13 Договору дарування від 18.05.2017 року відчужуване майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за № 25 по вул. Береговій в с. Жернівка, Коропського району, Чернігівської області було особистою приватною власністю дарувальника - ОСОБА_5.

На момент укладення Договору не було ніяких перешкод чи обтяжень, які б свідчили про наявність інших співвласників нерухомого майна.

Договір є чинним та у судовому порядку не оскаржувався.

Згідно вимог ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрати або затрат другого з подружжя, воно уразі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, позивачем не надано жодних доказів про збільшення вартості спірного будинку, отже він не набув права власності на його частину, договору про участь у ремонті з набуттям права власності на частку суду не надав.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів, що спірне майно є спільною сумісною власністю з ОСОБА_5

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог позивача, про, що вказував представник відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

З роз'яснень, наданих в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням законної сили, а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як було встановлено судом про порушення своїх прав як власника спірного майна позивач дізнався в 2017 році після укладення відповідачами договору дарування, тому наслідки пропуску строків звернення до суду, про які вказував представник відповідача в даному випадку застосуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (с. Райгородок, вул. Піщана, буд. 28, Коропського району, Чернігівської області) до ОСОБА_5 (с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району, Чернігівської області), ОСОБА_3 (с. Жернівка, вул. Берегова, буд. 25, Коропського району, Чернігівської області) про поділ майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.08.2018 року.

Суддя: Балаба О. А.