ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3786/15 Номер провадження 22-ц/814/678/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Панченка О.О.

суддів: Триголова В.М., Одринської Т.В.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом опікуна недієздатного ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до АТ КБ «Приват Банк» про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,-

встановив:

У липні 2015 року до Київського районного суду м. Полтави звернулося з позовною заявою до ОСОБА_3 ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 січня 2010 року у розмірі 9249, 48 грн, з яких: 2697,76 грн. - заборгованість за кредитом; 3831, 07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1572,01 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 405,04 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за спірним кредитним договором від 27 січня 2010 року, що призвело до виникнення заборгованості, зокрема не сплачує банку кредитні кошти, відсотки за користування кредитними коштами та інші передбачені кредитним договором платежі, що і стало підставою для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги Київський районний суд м. Полтави виходив з того, що ПАТ КБ «Приват Банк» було виконано свою частину кредитного договору, а саме надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В свою чергу відповідачем кредитні зобов'язання станом на 31 травня 2015 року належним чином не виконано. Тому відповідно до умов договору з ОСОБА_3 необхідно стягнути заборгованість.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 19 червня 2018 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду.

У червні 2018 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати кредитний договір від 27 січня 2010 року недійсним. Посилалась на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено опікуна. Також посилалась на ту обставину, що ОСОБА_3 хворіє на психічні захворювання з 1994 року та має групу інвалідності, а отже при отриманні кредиту він не усвідомлював значення своїх дій, оскільки вживав сильнодіючі психотропні препарати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2018 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 поданий в інтересах недієздатного ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину недійсним, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову поданого опікуном недієздатного ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк», щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 9005, 88 грн та судових витрат у розмірі 243,60 грн, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на момент звернення до суду з даним позовом був визнаний судом недієздатним, тому відповідачем по справі не може бути.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що встановити факт, що ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору 27 січня 2010 року не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, неможливо.

05 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_2 про виправлення описки, судом першої інстанції відповідною ухвалою виправлено описку в тексті рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року та зазначено вірно вважати по батькові відповідача «ОСОБА_3».

З рішенням суду першої інстанції від 10 жовтня 2010 року ОСОБА_2 не погодилась, просить його скасувати та постановити нове.

В апеляційній скарзі посилалася на порушення норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновку суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовані тим, що судом першої інстанції при винесені рішення не враховано, що ОСОБА_3 тривалий час страждає на стійку психічну хворобу, яка характеризується розладом розумових процесів, через, що на момент укладення кредитного договору з ПАТ КБ «Приват Банк» 27 січня 2010 року ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Зазначала, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № б/н від 27 січня 2010 року. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В свою чергу ОСОБА_3 зобов'язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 січня 2010 року, станом на 31 травня 2015 року, заборгованість ОСОБА_3 дорівнює 9005,88 грн. , а саме складається з: заборгованості за кредитом - 2697,76 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3831,07 грн., заборгованості за комісією та пенею - 1572,01 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 405,04 грн (а.с.6 - 9, т.1).

Судом встановлено, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 - 03.07.2015 року( а.с. 2, т.1).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2012 року обмежено цивільну дієздатність ОСОБА_3 та призначено над ним піклувальника ОСОБА_2 (а.с. 78, т.1.)

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено його опікуном ОСОБА_2 (а.с. 76, т.1).

Відповідно до довідки від 21 травня 2018 року виданої Полтавським обласним психоневрологічним диспансером ОСОБА_3 з 1994 року перебуває на диспансерному обліку в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері, є інвалідом ІІ групи безтерміново ( а.с. 75, т.1).

Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи №349 від 10 серпня 2017 року, яка проводилась по ухвалі колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 01 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору 26 січня 2012 року між ним та ПАТ «Платинум Банк» (в іншій цивільній справі) страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії паранодної форми, стан ремісії з наростаючим дефектом особистості. Ступінь емоційно-вольових порушень у ОСОБА_3 внаслідок наявного у нього хронічного стійкого психічного розладу був таким, що істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладення договору (а.с 82-86, т.1).

Відповідно до акту стаціонарної, судово-психіатричної допомоги №671 від 13 вересня 2012 року проведеної на підставі ухвали судді Київського районного суду м. Полтави від 13 червня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 на момент проведення експертизи страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, стан ремісії з дефектом по змішаному типу. На час проведення експертизи ступінь вираженості наявного у ОСОБА_3 стійкого хронічного розладу такий, що істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с 87- 90, т.1).

Відповідно до довідки від 28 серпня 2018 року виданої Полтавським обласним психоневрологічним диспансером вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, з 2009 по 2010 роки постійно приймав підтримуюче лікування, перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім.О.Ф.Мальцева з 11.05.2009 року по 04.06.2009 року, з 07.07.2010 року по 28.07.2010 року (а.с 156, т. 1).

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Як слідує з вимог ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Відповідно до ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

Згідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,а вразі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 не може бути відповідачем по справі, так як рішенням Київського районного суду від 02 грудня 2013 року визнаний недієздатним внаслідок психічної хвороби, а позов було подано ПАТ КБ «Приват Банк» до Київського районного суду м. Полтави 03 липня 2015 року, тобто після того як відповідач був визнаний недієздатним.

В своїх позовних вимогах ПАТ КБ «Приват Банк» в якості відповідача зазначив ОСОБА_3, вимог до його опікуна ОСОБА_2 не заявляв, тому місцевий суд не мав можливості стягнути з неї заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Проаналізувавши докази по справі, встановити факт , що відповідач ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору від 27 січня 2010 року не міг розуміти значення своїх дій та не мав можливості ними керувати так, як належних та допустимих доказів в межах ст. ст. 76-80 ЦПК України не було надано.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з рішенням районного суду, чим не спростовують його висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : О.О. Панченко

Суддя: В.М. Триголов

Т.В. Одринська