Справа № 464/5602/17
пр.№ 2/464/1255/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Рудаков І.П.,

при секретарі судових засідань Захарчук О.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про виплату грошової компенсації при розподілі спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просить визнати автомобіль марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, спільним сумісним майном подружжя; здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виплати відповідачем ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 176 200.00 грн., що становить 1/2 частину загальної вартості автомобіля. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03.11.2014 був розірваний. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства 01.09.2011 ними був придбаний автомобіль марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0», д.н.з. НОМЕР_4, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3. Згодом, 23.08.2013 ними був придбаний другий автомобіль марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1. Вказані автомобілі були придбані ними під час перебування у шлюбі. Автомобілі знаходилися у відповідачки, оскільки він постійно перебував на заробітках за межами України та був позбавлений можливості користуватися ними. 08.12.2014 він звернувся із позовом в Сихівський районний суд м.Львова про визнання за ним права власності на автомобіль марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0», д.н.з. НОМЕР_4, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3. Однак, під час розгляду цивільної справи № 464/12733/14-ц стало відомо, що відповідач, маючи на меті перешкодити поділу спільного майна подружжя в натурі, під час розгляду цивільної справи № 464/10210/14-ц про розірвання шлюбу, 01.11.2014 продає автомобіль марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 громадянці ОСОБА_6, яка являється рідною сестрою відповідачки. При цьому, по даний час відповідач фактично користується проданим автомобілем марки «Suzuki». Дізнавшись, що в Сихівському районному суді м.Львова відкрите провадження по справі та заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі, відповідач продає 09.04.2015 автомобіль марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0», д.н.з. НОМЕР_4, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 громадянці ОСОБА_8. Враховуючи, що поділити спільне майно подружжя у вигляді двох автомобілів в натурі стало неможливо, ним 25.06.2015 було уточнено позовні вимоги, а саме просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_5 сплатити позивачу грошову компенсацію вартості проданого відповідачем автомобіля марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0», д.н.з. НОМЕР_4. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.04.2016 його позов був задоволений та вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача грошову компенсацію за продаж автомобіля марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0», д.н.з. НОМЕР_4. Проте, рішенням колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Львівської області від 30.08.2016 рішення Сихівського районного суду було скасоване, у задоволенні його позовних вимог було відмовлено з тих підстав, що відповідач ОСОБА_5 продала автомобіль марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0», д.н.з. НОМЕР_4 перебуваючи зі позивачем в шлюбі, а тому його згода на такий продаж спільного майна необов'язкова, та за кошти з продажу автомобіля марки «Mitsubichi» моделі «Lancer 2.0» придбала інший автомобіль марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, тобто, витратила кошти в інтересах сім'ї. В зв'язку з чим предметом спільного майна подружжя, яке підлягає поділу є лише один автомобіль марки «Suzuki». З такими доводами апеляційного суду Львівської області погодилася колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 15.02.2017. Таким чином, згаданими рішеннями судів було лише визначено предмет спільного майна подружжя у вигляді автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, але не було вирішено питання його розподілу, у зв'язку з чим просить вирішити дане питання при розгляді вказаної справи.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 29.09.2017 даний позов прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 14.11.2017 провадження у справі позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя шляхом виплати грошової компенсації - закрито на підставі ст.205 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017р.).

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2018 задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2, ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 14.11.2017 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 було подано заперечення на позовну заяву за змістом якого позовні вимоги ОСОБА_4 вважають безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення з наступних мотивів. Відповідно до п.23 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21.12.07р. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З врахуванням вимог ст.ст.58, 60 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017р.) позивач має довести належними доказами наступні обставини: коли та на підставі чого придбався автомобіль марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (надати договір купівлі-продажу автомобіля, або інший документ, що засвідчує його придбання); яка сума коштів була затрачена на придбання автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5; джерело походження коштів на придбання автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5. При цьому, позивач визначає суму компенсації на яку він претендує, виходячи із довідки про імовірну середню вартість такого автомобіля. Зазначає, що імовірна середня вартість визначалася станом на 30.05.2017, і це лише імовірна вартість, а не дійсна. Умови присудження одному з подружжя грошової компенсації передбачені в ч.5 ст.71 СК України, а в даному випадку ці умови відсутні.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, вказавши, що ним долучено усі наявні та необхідні докази в підтвердження позовних вимог, сукупність яких дає підстави для задоволення позову, так як спірний автомобіль дійсно є спільним майном подружжя, що встановлено відповідними рішеннями інших судових інстанцій, а відтак підлягає безумовному поділу шляхом виплати грошової компенсації.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову повністю заперечив, при цьому, зазначив, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням суду від 03.11.2014, а автомобіль, який позивач просить визнати спільним сумісним майном, було відчужено ще до розірвання шлюбу, а саме 01.11.2014. Таким чином, автомобіль марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, не може визнаватися спільним сумісним майном подружжя та підлягати поділу, оскільки такий автомобіль вибув з власності подружжя ще до розірвання шлюбу та був відсутній на час подачі позову та розгляду даної справи в суді. Крім того, довідка №148/30.05.2017 про імовірну середню вартість автомобіля, не може вважатися належним доказом у даній справі, оскільки, в силу ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В даному випадку, автомобіль, який просить позивач визнати спільною сумісною власністю (предмет доказування), особою яка складала зазначену довідку взагалі не оглядався (стор.1 абз.1 довідки), а його вартість визначена особою, яка складала дану довідку, як імовірна середня (припущення). При цьому, частина письмового документа ґрунтується на додатках викладених іноземною мовою, а сама довідка складена особою, яка не являється експертом, а згідно сертифікату №870/15 є лише суб'єктом оціночної діяльності, проте іменує себе як експерт автотоварознавець. Отже, суд не може брати до уваги докази, що не стосуються предмету доказування.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань та/або заперечень щодо позов не поступало, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності останньої, на підставі наявних у справі доказів

Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що починаючи з 04.09.2010 сторони ОСОБА_4 до ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03.11.2014 (набрало законної сили 14.11.2014) був розірваний.

Під час судового розгляду даної справи було з'ясовано, що підставою звернення позивача до суду стало необхідність у визнані автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, спільним сумісним майном подружжя та відповідно проведення його поділу шляхом виплати грошової компенсації 1/2 частину загальної вартості даного автомобіля.

Суд, звертає окрему увагу на те, що фактично аналогічні за змістом вимоги позивача ОСОБА_4 вже були предметом розгляду у судах різних інстанцій, зокрема, неодноразово було досліджено підстави, наслідки та умови набуття сторонами спільного сумісного майна подружжя, за результатами розгляду яких були прийняті відповідні рішення.

Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.04.2016 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя та вирішено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію при поділі спільного майна подружжя - автомобіля марки «Mitsubichi Lancer 2.0», реєстраційний номер НОМЕР_4, 2008 року випуску, та автомобіля марки «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_5, 2008 року випуску, а саме за фактичний продаж ОСОБА_5 без згоди іншого подружжя, автомобіля марки «Mitsubichi Lancer 2.0» в сумі 13000 доларів США, що еквівалентно 305630 грн.

В подальшому, рішенням колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Львівської області від 30.08.2016 було скасовано рішення Сихівського районного суду 28.04.2016 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилено, а рішення апеляційного суду Львівської області від 30.08.2016 залишено без змін.

Вищезгаданим рішенням апеляційної інстанції було, зокрема, встановлено, що за час спільного подружнього життя позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 01.09.2011 придбано автомобіль марки «Mitsubichi Lancer 2.0» реєстраційний номер НОМЕР_4, 2008р.в. та 23.08.2013 придбаний автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara» реєстраційний номер НОМЕР_5, 2008р.в. Власником вказаних автомобілів згідно реєстраційних документів значиться відповідачка ОСОБА_5, що підтверджується обліковими картками транспортних засобів МРЕВ м.Львова та не заперечується сторонами по справі.

Також судом апеляційної інстанції було взято до уваги фактичні обставини справи набуття майна подружжям ОСОБА_5 та розпорядження ним, а саме було встановлено, що 16.08.2013 в час перебування в шлюбі автомобіль «Mitsubichi Lancer 2.0» було продано за 13 тисяч доларів США, що еквівалентно 305 630 грн. Продаж вказаного автомобіля було здійснено ОСОБА_10 шляхом укладення договору купівлі-продажу в простій письмовій формі та видачі йому нотаріально посвідченої Довіреності від імені ОСОБА_5 для розпорядження вказаним автомобілем на власний розсуд в тому числі з правом продажу. Вказані обставини продажу автомобіля марки «Mitsubichi Lancer 2.0», а саме: дата продажу, вартість на дату продажу, порядок та спосіб оформлення продажу автомобіля підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_10, будучи допитаним в якості свідка. При цьому, позивач не оскаржував дій відповідачки, знаючи про продаж автомобіля за 13 тисяч доларів США, розуміючи зазначений правочин удаваним, оскільки за отримані гроші до яких було додано 7 тисяч доларів США позичених у ОСОБА_6 було придбано інший автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», 2008р.в. Отже, на час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, у них було спільно нажите майно у вигляді автомобіля «Suzuki Grand Vitara», 2008р.в. Про продаж автомобіля марки «Mitsubichi Lancer 2.0» позивачу було відомо та це вбачається із змісту його позовної заяви та уточненої позовної заяви, де він визначає продажну ціну спірного автомобіля в сумі 13 тисяч доларів США.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірний автомобіль марки «Mitsubichi Lancer 2.0» фактично був відчужений відповідачкою в період перебування сторін у шлюбі, а саме 16 серпня 2013 року та 23 серпня 2013 року придбаний інший автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», 2008р.в., відтак автомобіль «Mitsubichi Lancer 2.0» не може бути предметом поділу, оскільки кошти від його придбання використані в інтересах сім'ї в інший спосіб.

З такими доводами та мотивами апеляційного суду Львівської області погодилася колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 15.02.2017

У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями чітко встановлено, що предмет спільного майна колишнього подружжя є автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, щодо якого і слід вирішити питання його розподілу.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя, а саме автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, суд враховує положення ст.71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини. Зокрема, сторони не дійшли згоди та спільної думки, як щодо обставин набуття спільного майна, так і до способу його поділу між ними. Водночас, судом з'ясовано, що спірний автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara» придбаний за час перебування сторін у шлюбі, за рахунок коштів виручених від продажу автомобіль марки «Mitsubichi Lancer 2.0». В подальшому, як повідомлено сторонами, автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», без згоди іншого з подружжя - позивача ОСОБА_4, був проданий відповідачем іншій особі - ОСОБА_11 (м.Харків).

Згідно авто-товарознавчої Довідки № 148 від 30.05.2017 вартість автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 визначена в розмірі 352 400,00 грн. Суд бере за основу вказаний розрахунок вартості транспортного засобу, оскільки про призначення у справі відповідної експертизи в порядку ст.113 ЦПК України сторони не клопотали.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що спірний автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», дійсно являвся спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий був набутий одним із подружжя в період перебування у шлюбі за спільні кошти, при цьому встановити інші джерела надходження коштів для придбання транспортного засобу, за відсутності належних фактичних доказів з даного приводу, не дається можливим.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК (2947-14) шодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин, презюмуючи, що спірний автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara» відповідно до ч.1 ст.60 СК України вважається спільним майном подружжя, а жодних безспірних та належних доказів того, що такий було відчужене за взаємною згодою подружжя, суду не надано, відтак суд вважає, що при його розподілі згідно наведених вище правових норм необхідно врахувати вартість цього майна у частку того з подружжя, який його відчужив без згоди іншого, таким чином позивач ОСОБА_4 має право на компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням (квитанцією).

На підставі ст.ст.60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 та керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76-78, 80-81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_8, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (РНОКПП - НОМЕР_9, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) грошову компенсацію при відчужені спільного майна подружжя - автомобіля марки «Suzuki» моделі «Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_5, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 в розмірі 176 200,00 грн., що становить 1/2 частину загальної вартості відчуженого автомобіля, а також 1762,00 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Сихівський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року.

Суддя Рудаков І.П.