УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Мукачево Справа №303/7500/18 4-с/303/30/18 Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево скаргу ОСОБА_1 про визнання постанови державного виконавця незаконною, скасування постанови та зобовязання вчинити дії

За участю:

скаржника ОСОБА_1;

державних виконавців Гонак М.М., Стець Л.І.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 (надалі державний виконавець).

У поданій на розгляд суду скарзі, ОСОБА_3 просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.11.2018 №37415112 (надалі виконавче провадження) та зобовязати державного виконавця винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про неправомірність дій державного виконавця, які виразилися у безпідставному винесені оспорюваної за предметом скарги постанови, з огляду на те, що державний виконавець не виніс постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Прийнявши участь у судовому засіданні, ОСОБА_1 просила задоволити скаргу із вищевказаних підстав, зазначивши, що розмір аліментних платежів боржника ОСОБА_4 за один рік (вересень 2017 року - серпень 2018 року) становить суму 15814,00 грн., а сукупний розмір заборгованості 16121,77 грн., тому державний виконавець зобовязана була винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів на підставі частини чотирнадцятої ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Уповноважені представники державної виконавчої служби, прийнявши участь у судовому розгляді скарги, просили відмовити у її задоволенні, з посиланням на те, що при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження не порушено жодних норм законодавства. Виконавче провадження було закрито на підставі п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Наголосили також на тому, що спірний штраф на боржника не накладався, оскільки сукупний розмір заборгованості (16121,77 грн.) по сплаті аліментів боржника не перевищив суму відповідних платежів, які боржник мав сплати на протязі одного року (22500 грн.).

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, суд констатує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, скаржниця просить суд визнати постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасувати її, а також зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження, та винести постанову про накладання на боржника штрафу.

Щодо законності постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У спірній по справі ситуації суд виходить з того, що державний виконавець приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.11.2018 року №37415112 врахував приписи ст.ст. 39, 40 Закону, так як боржник ОСОБА_4 сплатив наявну суму заборгованості, яка не оспорюється сторонами, в повному обсязі, що стверджується квитанцією від 15.11.2018 року №QS87171301 на суму 15130,00 гривень та поштовим переказом після сплати від 30.10.2018 року на суму 1000,00 гривень.

Отже, жодних порушень закону при винесені оспорюваної постанови, державним виконавцем допущено не було.

Разом з тим, виконавець, на підставі п. 16 частини третьої ст. 18 3акону, під час здійснення виконавчого провадження має право (серед іншого) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

В свою чергу, відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, вказані норми Закону містять імперативне правило, згідно з яким виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів лише при одночасній наявності двох взаємоповязаних підстав, а саме: 1) наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) сукупний розмір такої заборгованості перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Фактичні дані по справі (розрахунок від 22.11.2018 №3-112, а.с. 37-40) свідчать про те, що заборгованість боржника ОСОБА_4 на момент закінчення виконавчого провадження складала 16121,77 грн. (а.с. 40). Дана сума заборгованості учасниками судового розгляду справи визнається та не оспорюється.

В свою чергу, сума нарахованих аліментів (відповідних платежів) за один рік (серпень 2018 року вересень 2017 року) складає 22499,50 грн. (а.с. 40), а не 15814,00 грн.

Таким чином, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів (16121,77 гривень) не перевищує суму нарахованих аліментів за один рік (22499,50 грн.).

З урахуванням наведеного, державний виконавець не мав підстав для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та враховуючи те, що в судовому засіданні скаржником, не доведено обставин що неправомірності дій державного виконавця з приводу закінчення виконавчого провадження та не накладання на боржника штрафу в розмірі 20% від суми заборгованості, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 18, 260, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость