Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 352/1396/16-ц

провадження № 61-11088св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: товариство з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат», ОСОБА_4,

представник товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» - СавочкаВолодимир Іванович,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 15 лютого 2017 року в складі судді Хоминець М. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року в складі колегії суддів: Беркій О. Ю., Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський хлібокомбінат» (далі -

ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат»), ОСОБА_4 про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2014 року по вул. С. Петлюри, 17 у м. Івано-Франківську ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з

ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат», керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_1, під час зміни напряму руху не переконався в безпеці та допустив зіткнення з транспортним засобом марки Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, внаслідок чого останній транспортний засіб отримав механічні ушкодження. Зазначав, що за власні кошти ним було проведено відновлювальний ремонт автомобіля на загальну суму 20 520,00 грн. Вказував, що постановою Івано-Франківського міського суду від 10 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею

124 КУпАП. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 07 вересня 2016 року його позов було задоволено частково та стягнуто з

ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на його користь 20 520,00 грн матеріальної шкоди. Зазначав, що рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2016 року було виконано ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» 17 жовтня 2016 року, однак з часу звернення до суду в 2014 році по 2016 рік відбувся значний ріст інфляції.

Посилаючись на те, що інфляційні збитки повинні обраховуватись з моменту виникнення грошового зобов'язання, яке виникло 24 жовтня 2014 року на суму 10 670,00 грн та 11 листопада 2014 року на суму 9 850,00 грн по день виконання судового рішення - 17 жовтня 2016 року та у випадку порушення грошового зобов'язання, він має право на стягнення 3 % річних, та з урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та

ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на його користь за період з 24 жовтня 2014 року по 17 жовтня 2016 року інфляційні збитки на суму 6 886,57 грн, за період з 11 листопада 2014 року по 17 жовтня 2016 року інфляційні збитки на суму 6 055,14 грн, а також 3 % річних за період з 24 жовтня 2014 року по

17 жовтня 2016 року в розмірі 635,82 грн та за період з 11 листопада 2014 року по 17 жовтня 2016 року в розмірі 572,38 грн за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 15 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року, в задоволенні позову

ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами виникли деліктні правовідносини, а положення статті 625 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються.

У березні 2017 рокуОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами виникли не делікті відносини, a грошове зобов'язання, оскільки відповідачі зобов'язувались повернути грошові кошти, які були ним витрачені на проведення ремонту.

У травні 2017 року ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами установлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2016 року рішення Тисменицького районного суду від 25 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 20 520,00 грн матеріальної шкоди та 243,60 грн витрат зі сплати судового збору.

17 жовтня 2016 року на виконання вищевказаного рішення ТзДВ «Івано-Франківський хлібокомбінат» перерахувало на рахунок ОСОБА_2

20 763,60 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК Українипоширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Разом з тим, суди на зазначені вище вимоги закону уваги не звернули та не врахували, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку із стягненням матеріальної шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, у зв'язку з чим та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило