КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22ц/824/1023/18 головуючий у 1 інстанції: Шереметьєва Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Сокуренка Євгена Сергійовича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця РусланаОлеговича, 3-я особа Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання дій приватного нотаріуса незаконними, визнання протиправним та скасування рішення про вчинення реєстраційних дій

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ШвецяРуслана Олеговича і просив ухвалити рішення, яким визнати дії приватного нотаріуса незаконними в частині проведення 09.12.2016 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк».

Також просив визнати протиправним та скасувати рішення цього нотаріуса щодо внесення 12.12.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №17975669 про державну реєстрацію права власності на вище зазначену квартиру (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 000) за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки /а.с.2-5/.

Як зазначив позивач, відповідач не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку».

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 12 липня 2018 року позов задоволено /а.с.186-190/.

Судовим рішенням визнано незаконними дії приватного нотаріуса Швеця Руслана Олеговича щодо проведення 09.12.2016 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк».

Визнано протиправним та скасоване рішення приватного нотаріуса Швеця Руслана Олеговича від 12.12.2016 року про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису №17975669 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 000 заПАТ УБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 13.07.2006 року.

Крім того, задовольняючи позов, суд керувався Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України за споживчими кредитами наданими йому в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, яке перебуває в іпотеці; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140м.кв.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі Сокуренко ЄвгенСергійович, який діє в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 12 липня 2018 року, та постановити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову/а.с.193-199/.

Скаржник послався на те, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками (ст.ст.36,37 ЗУ «Про іпотеку») та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язння, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 14.09.2016 року за результатами розгляду справи №6-1219цс16.

Крім того, мораторій, в силу п.2 ч.1 ст.263 ЦК України, є відстроченням виконання зобов»язання, а не звільнення від його виконання. Дія цього Закону стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон України «Про державу реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є законом з питання майнового забезпечення кредитів, а регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

При цьому, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій нотаріусом. Сама ж реєстраційна дія повністю відповідає чіткому порядку послідовних дій державного реєстратора визначених спеціальними нормативно-правовими актами.

В силу ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець РусланОлегович, а також скаржник - третя особа ПАТ КБ «Приватбанк», будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, своїх представників до суду не направили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилали, у зв»язку з чим неявку до суду указаних учасників справи, суд розглядає, як неповажну.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд за відсутності відповідача та третьої особи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, 12.07.2006 року за №КІG0GА0000808М між кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 26.300 дол.США.

На забезпечення указаних кредитних зобов»язань, відповідно до Договору іпотеки від 12.07.2006 року за №КІGOG0000808М позичальник заставив Банку в іпотеку належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 36,9 кв.м., яка є постійним місцем помешкання позивача ОСОБА_5.

Відповідно до розділу договору іпотеки Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, та в силу ст.36 Закону України «Про іпотеку»» сторонами передбаченно, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов»язаний письмово повідомити іпотекодавця /а.с.54-58/.

Таким чином, між ПАТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_5, як іпотекодавцем, виникли відносини договору іпотеки, які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК України і в силу яких, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А, згідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» слідує, що в разі порушення іпотекодавцем обов»язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст.7 Закону «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання.

В силу ст.37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю право власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Вважаючи, що боржник за кредитним договором та майновий поручитель ОСОБА_5 не виконує свої кредитні зобов»язання з погашення кредиту, Банк 18.08.2016 року надіслав іпотекодавцю письмове повідомлення про те, що за ним має місце заборгованість за кредитним договором у розмірі 210.925,52 дол.США, а тому запропонував іпотекодавцю погасити кредитний борг в указаному розмірі протягом 30 днів, а в разі невиконання цієї вимоги залишає за собою право розпочати процедуру звернення стягнення в позасудовому порядку на заставлену квартиру /а.с.56/.

За заявою ПАТ КБ «Приватбанк», 09.12.2016 року відповідачем приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, як державним реєстратором, внесено запис за №17975552 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_5, зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк»/а.с.153-154/.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції, між іпотекодавцем та іпотекодержателем має місце неузгодженість щодо вартості предмета іпотеки на час виконання цієї вимоги, оскільки, отримавши повідомлення від 18.08.2016 року, ОСОБА_5 12.09.2016 року звернувся до Банку з повідомленням про відсутність безспірності вимог, на що Банк ніяким чином не відреагував, звернувшись з вище зазначеною заявою до відповідача приватного нотаріуса Швеця Руслана Олеговича про реєстрацію переходу права власності на спірну квартиру до банку.

Колегія суддів вважає, що державний реєстратор нотаріус Швець Руслан Олегович припустився порушення чинного законодавства, оскільки в силу ст.572 ЦК України лише у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою іпотекодержатель вправі одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

При цьому, нотаріус не пересвідчився чи дійсно має місце невиконання боржником ОСОБА_5 своїх кредитних зобов»язань перед Банком та чи наявна будь-яка заборгованість.

Так, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 07.02.2013 року, залишеним в силі увалою від 23.05.2013 року Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних страв ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у позові до ОСОБА_5 про звернення стягнення за заставлену квартиру з підстав недоведеності позивачем наявності кредитного боргу за позичальником ОСОБА_5 /а.с.78-79, 80-81/.

Крім того, відповідно до експертного дослідження від 17.07.2015 року, виконаного спеціалістом-економістом Носковою І.К. за заявою позивача, слідує, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_5 станом на 23.01.2015 року документально підтверджується у сумі 4.097,39 дол.США і 365 грн. /а.с.82-95/

Таким чином, між позичальником ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» існує спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, і, відповідно, без врегулювання цього протиріччя реєстрація нотаріусом права власності за іпотекодержателем заставленого майна є дією передчасною, у зв»язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що проведення 09.12.2016 року державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк», є незаконним.

Задовольняючи позовні вимоги, та, скасовуючи рішення приватного нотаріуса, згідно з яким 09.12.2016 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ Приватбанк» суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, правомірно керувався нормами чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, та виходив з обставин справи та спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Суд першої інстанції обґрунтовано керувався Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, відповідно до ст.1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

З огляду на ст.3 зазначеного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, її загальна площа не перевищує 140 кв.м. Квартира використовується як місце постійного проживання позичальника, тому підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і погоджується з тим, що дії приватного нотаріуса Швеця РусланаОлеговича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на спірну квартиру в порядку звернення стягнення на заставлене майно за ПАТ КБ «Приватбанк» відбулися з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб»єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Пунктом 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Згідно п.41 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року №1141 державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, чинним законодавством передбачено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Рішення суду першої інстанції про відмову у позові є законним, обґрунтованим та ухваленим на основі повно та всебічно з'ясованих обставин і не може бути скасоване з підстав,на які постався скаржник в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сокуренко Євгена Сергійовича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 12 липня 2018 року залишити без змін,

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді