Справа № 219/5209/18
Провадження № 2/219/1921/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
позивач ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 24 жовтня 2003 року вона зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, який на праві приватної власності належав її чоловіку ОСОБА_3, який помер 19.08.2017. Вказаний будинок є двоквартирним, складається з двох окремих квартир з двома входами і виходами. В одній частині (квартира № 1) проживає позивач, а в іншій (квартира № 2) її сусіди. Після смерті ОСОБА_3 Соледарською державною нотаріальною конторою 20.02.2018 позивачу було видано свідоцтво на спадщину за заповітом на 1/2 частину будинку, тобто на їх квартиру № 1. Право власності позивача на ? частку будинку зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 20.02.2018. ОСОБА_1 є одноособовим власником ? частини будинку, несе всі розходи за надані комунальні послуги по утриманні частини будинку. У цій квартирі з 29.07.2009 року також зареєстрований син позивача відповідач ОСОБА_2, який не проживає за місцем реєстрації з липня 2009 року пo теперішній час. Вона неодноразово просила сина знятися з реєстрації, бо фактично він не проживає в будинку. Відповідач обіцяв знятися, але так цього і не зробив. На даний час їй не відомо де зараз мешкає відповідач, звязку з ним не має. Той факт, що відповідач зареєстрований у її квартирі, також заважає позивачу отримати субсидію на комунальні послуги. У звязку із цим, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2018 року вказану справу було призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, повноваження якого підтверджені ордером серії АА № 065977 від 25.06.2018, в судове засідання не зявилися. 1.10.2018 позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить ? частка будинку за № 18 по вул. Гоголя в м. Соледар Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НМІ 766355 від 20.02.2018, виданого державним нотаріусом Соледарської державно нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 83, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114653474 від 20.02.2018 (а.с.5, 7).
За даними довідки голови вуличного комітету № 15 Соледарської міської ради від 2.10.2018, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано 2 особи: ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2, який з 29.07.2009 за вказаною адресою фактично не проживає (а.с.71). Відомості про реєстрацію відповідача за вищевказаною адресою також підтверджується довідкою Соледарської міської ради від 13.08.2018 № 7804/1612, яка надійшла на запит суду 15.08.2018, та записами у домовій книжці для реєстрації громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10, 50).
Відповідно до акту Соледарської міської ради від 1.10.2018, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, але з 2009року за вказаною адресою не проживає (а.с.72).
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Спір виник між позивачем, як співвласником квартири, та її сином.
Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_3, з липня 2009 року не проживає.
Відповідно до листа КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» від 8.08.2018 № 4255, громадянин ОСОБА_2 в період 2015-2018 за стаціонарною допомогою до КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не звертався, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, медична документація в реєстратурі відсутня, на психоневрологічному обліку не перебуває та за даними архіву не числиться (а.с.46, 49).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з липня 2009 року, нею не користується, витрати, пов'язані з утриманням квартири та оплатою комунальних послуг, відповідач не сплачує, а тому суд визнає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в буд. 18 по вул. Гоголя в м. Соледар Донецької області.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя -
ОСОБА_7