АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 200/6377/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна в якому зазначено, що 11.09.2010 року між сторонами був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі ними придбаний, за спільні гроші, транспортний засіб автомобіль марки «Mersedes-Benz», марки «1117», 1996 р.в., д/н НОМЕР_1. Відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити спільне сумісне майно.

Позивач просила поділити спільне сумісне майно подружжя автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 р.в., д/н НОМЕР_1 та виділити їй у приватну власність 2/3 частини автомобіля «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 р.в., д/н НОМЕР_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано ідеальними частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 за кожним, в рухомому майні - автомобілі марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1, залишивши автомобіль у їх спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1413 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач та його представник ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що автомобіль дійсно було придбано в період перебування сторін у шлюбі, але не за спільні кошти, а за кошти батьків відповідача та за кошти, які відповідач отримав при звільненні з ПАТ «АМКР», тому даний автомобіль не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу. Крім того, відповідач в період придбання автомобіля працював, що підтверджується відповідними доказами, а позивач навчалась в інституті після чого перебувала в декретній відпустці.

Також зауважують на тому, що позивач зняла з банківського депозиту кошти та витратила їх на власний розсуд та існує інше майно, яке було придбано ними в період шлюбу, в звязку з чим ОСОБА_2 було подано зустрічний позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2010 року (а.с. 49). Від сумісного проживання мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50).

В період перебування у шлюбі 11 лютого 2013 року ними придбаний транспортний засіб автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.72-73).

Рішенням Бубушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано, з відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти у сумі 1000 грн. щомісячно (а.с.53).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, відповідно до п. 3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами, або працею в набутті цього майна.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, хоча конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, однак зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України, в редакції 2004 року, яка діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, в редакції 2004 року, яка діяла на час вирішення справи судом першої інстанції, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, яке є предметом спору, а саме: автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1, було придбано на імя відповідача ОСОБА_2 в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Доказів в спростування наведеного та доказів в підтвердження того, що спірне майно придбано за особисті кошти відповідача ОСОБА_2 суду не надано, не містять таких доказів й матеріали справи.

Отже, встановивши, що спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу й виходячи з відсутності доказів, які б підтверджували факт придбання такого майна відповідачем ОСОБА_2 за кошти, що належать йому особисто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належність вказаного майна до спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 вказаної статті передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Аналогічні правила поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності закріплені й в ст. 372 ЦК України.

Виходячи з встановлених обставин справи та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поділ майна подружжя за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 ЦК України, ст. 372 ЦК України, виходячи з рівності часток кожного з подружжя в цьому майні, шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину автомобіля марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1, заливши це майно у їх спільній частковій власності, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль було придбано не за спільні кошти, а за кошти батьків відповідача та за кошти, які відповідач отримав при звільненні з ПАТ «АМКР», тому даний автомобіль не є спільною сумісною власністю та не підлягає поділу, оскільки матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, в той час як частиною 3 ст. 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Посилання відповідача та його представника в апеляційній скарзі на те, що у позивача були відсутні джерела доходу колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що остання з 04.03.2012 року не мала самостійних доходів з поважних причин, а саме у звязку з народженням та доглядом за спільним із відповідачем сином.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач зняла з банківського депозиту кошти та витратила їх на власний розсуд та існує інше майно, яке було придбано ними в період шлюбу, в звязку з чим ОСОБА_2 було подано зустрічний позов, оскільки предметом даного спору є автомобіль марки «Mersedes-Benz», модель «1117», 1996 року випуску, державний номер НОМЕР_1, жодних позовних вимог щодо банківського вкладу та іншого майна, яке було придбано сторонами в період шлюбу, в даній цивільній справі заявлено не було, тому не є предметом розгляду в даній цивільній справі.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: