Справа № 438/1134/18
Номер провадження 2/438/432/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус першої Дрогобицької нотаріальної контори ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1, із спадкодавцями - мамою ОСОБА_3, яка померла 23.08.2007 року у місті Борислав Львівської області та тіткою - ОСОБА_4, яка померла 08.09.2008 року у місті Борислав Львівської області на час відкриття спадщини, тобто станом на 22 серпня 2007 та 8 вересня 2008 років;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 15 в будинку № 7 на вул. Шкільна в місті Бориславі Львівської області, загальною площею 42,2 кв.м, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла 23.08.2007 року у місті Борислав Львівської області та тітки - ОСОБА_4, яка померла 08.09.2008 року у місті Борислав Львівської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона ОСОБА_1 зареєстрована у місті Львові, однак впродовж останніх, майже 20 років постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Так, як доглядала за мамою - ОСОБА_3 та тіткою - ОСОБА_4, які померли у 2007 та 2008 роках відповідно, у віці 83 роки кожна. Тобто, мама з тіткою були похилого віку та потребували постійного догляду. І мама, і тітка за життя склали заповіти, якими призначили ОСОБА_1 своїм спадкоємцем щодо всього майна, в тому числі і щодо квартири за адресою АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної сумісної власності.

Підтвердженням факту проживання ОСОБА_1 за даною адресою є довідка ОСББ та письмові підтвердження сусідів, а також той факт, що вона щомісячно оплачувала квартплату та всі комунальні платежі за користування вищевказаною квартирою.

У 2010 році позивач звернулася в Бориславську державну нотаріальну контору, з метою документального оформлення факту прийняття спадщини та отримати відповідні документи, проте не отримала свідоцтва про право на спадщину, оскільки була зайнята повсякденними клопотами та вважала, що вже вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини, а свідоцтво заберу у нотаріуса коли матиме час.

15 серпня 2018 року звернулася в державну нотаріальну контору з проханням видати їй - ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1, як особі-спадкоємцю, яка прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 та тітки - ОСОБА_4.

Однак, того ж дня державний нотаріус першої Дрогобицької нотаріальної контори ОСОБА_2 надав дві відповіді на звернення з ідентичним законодавчим обґрунтуванням, в яких було зазначено, що заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були подані до Бориславської державної нотаріальної контори після спливу строку, передбаченого для прийняття спадщини. У звязку з цим нотаріус зробив висновок, що заяник вважається такою, що спадщину не прийняла та запропонував звернутися до суду з позовом про визначення строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що стало підставою для формулювання первинного предмету позову.

Однак, встановлення факту постійного проживання з мамою ОСОБА_3 та тіткою ОСОБА_4 на час відкриття спадщини має суттєве юридичне значення і необхідне для оформлення спадкових прав на квартиру № 15 на вул. Шкільна, 7 в м. Бориславі та визнання за нею права власності.

ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла 23.08.2007 року у місті Борислав Львівської області та тітки ОСОБА_4, яка померла 08.09.2008 року у місті Борислав Львівської області, оскільки фактично проживала з ними за адресою АДРЕСА_1 на момент їх смерті та фактично проживає по даний час.

При цьому незважаючи на тривалий час з моменту смерті спадкодавців, ніхто інший окрім позивачае спадщину не прийняв, так як відсутні інші спадкоємці за законом чи за заповітом.

За наведених вище підстав, єдиним способом поновлення порушених її прав є встановлення факту проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання за нею право власності в порядку спадкування на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не зявилася.

Від представника позивача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 31 серпня 2018 року, до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_1, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася. З Бориславської міської ради на адресу суду надійшло клопотання, в якому позовні вимоги визнають, просять справу розглянути у відсутності представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус першої Дрогобицької нотаріальної контори ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася. До суду надійшло клопотання, про розгляд справи у його відсутності, з приводу задоволення заявлених вимог покладається на думку суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у місті Львові, однак впродовж останніх, майже 20 років постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Доглядала за мамою ОСОБА_3 та тіткою ОСОБА_4, які померли у 2007 та 2008 роках відповідно, у віці 83 роки кожна. Родичі були похилого віку та потребували постійного догляду. Спадкодавці за життя склали заповіти, якими призначили ОСОБА_1 своїм спадкоємцем щодо всього майна, в тому числі і щодо квартири за адресою АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної сумісної власності.

У 2010 році позивач звернулася в Бориславську державну нотаріальну контору, з метою документального оформлення факту прийняття спадщини та отримати відповідні документи, проте не отримала свідоцтва про право на спадщину, оскільки була зайнята повсякденними клопотами та вважала, що вже вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини, а свідоцтво заберу у нотаріуса коли матиме час.

15 серпня 2018 року позивач звернулася в державну нотаріальну контору з проханням видачі їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1, як спадкоємцю, яка прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 та тітки ОСОБА_4.

Проте, державний нотаріус першої Дрогобицької нотаріальної контори ОСОБА_2 надав дві відмови із обґрунтуванням, в яких було зазначено, що заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були подані до Бориславської державної нотаріальної контори після спливу строку, передбаченого для прийняття спадщини. У звязку з цим нотаріус зробив висновок, що заявник вважається такою, що спадщину не прийняла та запропонував звернутися до суду з позовом про визначення строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що стало підставою для формулювання первинного предмету позову.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ч. 1ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті(ч. 1ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст.1220 ЦК України).

Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку не заявила про відмову від спадщини та проживала разом із мамою ОСОБА_3, та тіткою ОСОБА_4 у місті Борислав та продовжує проживати в цій квартирі.

За наведених вище підстав для суду з метою поновлення порушених прав позивача вбачаються правові підстави для ухвалення про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцями мамою ОСОБА_3, яка померла 23 серпня 2007 року у місті Борислав Львівської області та тіткою - ОСОБА_4, яка померла 08 вересня 2008 року у місті Борислав, та про визнання за нею право власності в порядку спадкування квартиру № 15 в будинку № 7 на вул. Шкільна в місті Бориславі Львівської області.

Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, встановленими тавизнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.1216,1217,1220,1268 ЦК України, ст.ст.10,12, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1, із спадкодавцями - мамою ОСОБА_3, яка померла 23 серпня 2007 року у місті Борислав Львівської області та тіткою ОСОБА_4, яка померла 08 вересня 2008 року у місті Борислав Львівської області на час відкриття спадщини, тобто станом на 22 серпня 2007 та 8 вересня 2008 років;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 15 в будинку № 7 на вул. Шкільна в місті Бориславі Львівської області, загальною площею 42,2 кв.м, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла 23 серпня 2007 року у місті Борислав Львівської області та тітки ОСОБА_4, яка померла 08 вересня 2008 року у місті Борислав Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя А.Т. Слиш