Провадження № 2/331/15/2018
06.11.2018 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.
при секретарі Андрієнко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Наше місто», третя особа Служба у справах дітей Олександрівської районної адміністрації запорізької міської ради про зміну договору найма житлового приміщення та вселення, -
Позивач ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Наше місто», третя особа Служба у справах дітей Олександрівської районної адміністрації запорізької міської ради про зміну договору найма житлового приміщення та вселення.
В обгрнтування позовних вимог зазначено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться на балансі МКП «ОСНОВАНІЄ». Згідно плану, зазначена квартира загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв. м. складається з двох кімнат, площею 12,6 кв.м. та 15,0 кв.м..
Відповідно довідки ЦОА №2 МКП «Основаніє» від 29.09.2014р. №2728 у квартирі зареєстровані 5 осіб: ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачі, її колишній чоловік - ОСОБА_3, та його діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
На неї, ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок на квартиру.
У ОСОБА_1 з відповідачем , ОСОБА_3 склалися складні стосунки, як результат відповідач перешкоджає ОСОБА_1 та її сину користуватись квартирою.
Весь час судових тяжб позивачка разом з малолітньою дитиною вимушена поневірятись по найманим квартирам. Незважаючи на ту обставину, що вона вимушено не має змоги мешкати в квартирі, тим не менш комунальні послуги за вказану квартиру вона сплачує шляхом примусового стягнення з її заробітної плати за рішенням суду. На даний час з неї стягнуто 6058,87грн.
05.07.2016 року постановою ДВС м. Запоріжжя серії ВП № 50061597 звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_1, в розмірі 11 447,77грн. - заборгованість за комунальні послуги надані мешканцям АДРЕСА_2 (Грязнова), серед яких ні ОСОБА_1 ні її малолітнього сина немає з поважних причин, а точніше в результаті протидії ОСОБА_3
У відповідності до ст. ст. 63, 64, 104 ЖК УРСР, наймач житлового приміщення та члени сім*ї мають право вимагати укладення з ними окремого договору найму житлового приміщення, якщо це приміщення відповідає вимогам ст. 63 ЖК України.
Крім того, враховуючи на ті обставини, що на протязі останнього року, двічі змінювався відповідач - наймодавець житла ( КП «Основаніє» КП «Наше місто») і тільки рішенням Запорізької міської ради від 28.03.2018року № 96 було остаточно затверджено типовий договір найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Обов*язок укладати зазначений договір з наймачами покладено на Комунальне підприємство «Наше місто» рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 № 462 з урахуванням змін від 23.03.2018року.
Враховуючи зазначене та той факт, що добровільно змінити договір найму житлового приміщення відповідач не бажає, та перешкоджає їй та її сину проживати у вказаній квартирі, вона змушена звернутись до суду з позовною заявою про захист порушеного права.
Отже вважає за доцільне змінити договір найму АДРЕСА_3 (Грязнова) в м. Запоріжжя, виділивши - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користування кімнату № 3 площею 12.6 кв.м., а відповідачу разом з його дітьми ізольовану кімнату № 2 площею 15 кв.м., що не порушить житлових прав відповідачів, тому що у ОСОБА_4, 10.08.2000р.н. та ОСОБА_5; ІНФОРМАЦІЯ_3 ще є житло за адресою: квартира АДРЕСА_4 у ОСОБА_6, яка належить їм на праві приватної власності.
Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просить суд вселити її ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_5 та зобов'язати відповідача не перешкоджати її у користуванні житлом; зобовязати міське комунальне підприємство «Наше місто» розподілити особистий рахунок позивачем - ОСОБА_1, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачем - ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4, 10.08.2000р.н., та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, переуклавши договори найму житлового приміщення з ОСОБА_1 на кімнату площею 12,6 кв.м., та ОСОБА_3 на кімнату 15 кв.м. в АДРЕСА_6.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.
В судові засідання призначені на 06.11.2018 р., 19.09.18 р. відповідач ОСОБА_3 не зявився, про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, будь-яких документів на підтвердження не надав.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Провадження по дані цивільній справі відкрито 18.05.2016 р., слухання справи неодноразово відкладалось у звязку з не явкою учасників процесу, заміною відповідачів. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 не зявився у судове засідання з причин, які визнані судом неповажними, суд розцінює його дії як невиконання ним своїх процесуальних обовязків.
Враховуючи вищенаведене, а також думку представника позивача ОСОБА_1, який категорично заперечував проти відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача ОСОБА_3 за наявними в справі доказами. При цьому, суд враховує, що відповідачу під час розгляду справи було надано можливість висловити свою думку з приводу позовних вимог, надати письмові заперечення проти позову.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник відповідача комунального підприємства «Наше місто» надав суду письмові заперечення згідно з якими, договір найму з позивачем в комунальному підприємстві «Наше місто» відсутній, крім того позивач не зверталась до Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради з заявою про зміну договору найму, якого також не додає до позову про його зміну.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.
За ст. 62 ЖК УРСР до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщені, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У відповідності до ст. 61 ЖК УРСР договір найму житлового приміщення укладається в письмовій формі. У відповідності до ст. 654 ЦК України зміни до договорів вносяться виключно у тій формі в якій вони були укладені.
У відповідності до рішення № 462 виконкому Запорізької міської ради комунальному підприємству «Наше місто» Запорізької міської ради надано повноваження з укладення договорів найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності м. Запоріжжя, в яке внесено зміни 96 рішенням виконкому Запорізької міської ради, яким затверджено типовий договір найму у новій редакції.
Крім того варто відзначити, що у відповідності до ст. 64 ЖК України, у разі якщо члени сім*ї наймача перестають бути членами однієї родини і продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі самі права та обов'язки як і наймач та члени його родини.
У відповідності до ст. 103 ЖК УРСР договір найму може бути змінений за згодою наймача та членів його родини, зважаючи на це для зміни відповідного договору необхідна згода не тільки позивача. крім того із зустрічного позову вбачається відсутність згоди зазначених осіб.
У відповідності до ст. 104 ЖК УРСР член родини наймача має право вимагати укладення окремого договору найму зі згоди інших членів родини, за умови, що вимоги ст. 63 ЖК України будуть дотримані. У відповідності до ст. 63 кімната може бути окремим обєктом найму, хоча у відповідності до ч. 2 ст. 63 ЖК України не можуть бути самостійним предметом договору найму ізольована кімната якщо розмір на одну людину буде меншим ніж визначений ч. 1 ст. 48 ЖК України.
У відповідності до ст. 61 ЖК УРСР, типового договору найму затвердженого 96 рішення виконкому Запорізької міської ради договір найму укладається на основі ордеру або іншого документу, що дає наймачу право на вселення та безстрокове користування.
Зважаючи, що між позивачем та іншими членами родини існує спір, відсутня їх згода на зміну договору найму, відсутні (неподані) документи на підставі які надають право укласти договір, та зважаючи на те, що відповідач не звертався з укладенням окремого договору, а комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради не є власником спірного житлового приміщення, і не може самостійно, на власний розсуд розпоряджатися власністю територіальної громадив в особі Запорізької міської ради.
Комунальне підприємство не відмовляється внести зміни до договору найму за умови наявності визначених законом підстав, а не самостійно розпоряджатись майном територіальної громади.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в суді проти позову не заперечувала, вважала позовні вимоги обґрунтованими.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста в особі Запорізької міської ради.
Зазначена квартира загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв. м. складається з двох кімнат, площею 12,6 кв. м. та 15,0 кв.м..
Відповідно довідки ЦОА №2 МКП «Основаніє» від 29.09.2014р. №2728 у квартирі зареєстровані 5 осіб: ОСОБА_1 з 23.05.2012 р. та її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.10.2012 р., а також відповідачі колишній чоловік позивача - ОСОБА_3, та його діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
На ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № 23202806 на кімн.№ 2 в кв.137 (площа квартири 27, 6 кв.м. всього 49,46).
Згідно з рішенням Жовтневого районного суду від 09.04.2014 р. (ЄУН 331/917/13-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, особисті відносини погіршились, відповідачем ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та її сином вказаною квартирою.
Крім цього, як вказує позивач, квартира фактично не пригодна для життя та потребує ремонту. В обґрунтування вказаної обставини ОСОБА_1 надала суду копії товарних чеків, згідно з якими нею були придбані будівельні матеріали необхідні для ремонту квартири, всього на суму 1659 грн.
05.07.2016 року постановою ДВС м. Запоріжжя серії ВП № 50061597 звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_1, в розмірі 11 447,77грн. - заборгованість за комунальні послуги надані мешканцям АДРЕСА_2 (Грязнова) на підставі судового наказу від 06.08.15 р. Ухвалою Жовтневого районного суду від 03.03.17 р. (справа № 2-с/331/10/2017) вказаний судовий наказ скасовано.
Вказані обставини справи підтверджуються копіями письмових доказів, вивчених та оголошених в судовому засіданні:
Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Відповідно до статті 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).
Статтею 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно зі статтею 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Статтями 76, 77 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 набула право користування квартирою № 137 в будинку № 1 по вул. Фортечній у м. Запоріжжя на законних підставах.
Відповідачем ОСОБА_3 надано суду заяву про застосування строків позовної давності, згідно з якою у позивача право на вселення та зміну договору найму виникло 23.05.2012 р., тоді як з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась лише 13.05.2016 р.
В обґрунтування заяви ОСОБА_3 надав суду акти про не проживання від 03.01.2016 р., 20.11.2015 р.; 01.09.2015 р.; 02.07.2015 р. 16.04.2015 р.,10.03.2015 р., 17.01.2015 р., 31.12.2014 р.,13.11.2014 р.; 17.10.2014 р., 30.09.2014 р., 25.08.14 р. 21.07.2014 р.,18.06.2014 р., 12.05.2014 р.20.04.2014 р.
Відповідно до ст. ст. 256, 257, 260, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Надані відповідачем ОСОБА_3 акти не мають загальнообовязкових ознаків офіційного документу, зокрема печаток, штампів. Підписи осіб, які містяться на актах не підтверджені іншими доказами, а тому не приймаються до уваги судом.
Відмовляючи відповідачу у застосуванні строків позовної давності суд, також, виходить з того, що згідно з постановою ДВС від 05.07.2016 року звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_1, в розмірі 11 447,77грн. за наявну заборгованість за комунальні послуги надані мешканцям АДРЕСА_10 (Грязнова) за весь період реєстрації позивача за вказаним місцем проживання.
Враховуючи вищенаведене, підлягає задоволенню позовна вимога про вселення позивача ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_5.
Позивачем надано суду розпорядження № 388 р. від 26.06.12 р. Голови районної адміністрації ЗМР по Жовтневому району про зміну договору найму, згідно з яким дозволено зміну договору найму жилого приміщення та визнано квартиронаймачем квартири АДРЕСА_11 в місті запоріжжі ОСОБА_1.
Статтею 61 ЖК УРСР передбачена письмова форма договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду . Будь яких доказів стосовно того, що договір найму був укладений, або те, що ОСОБА_1 взагалі зверталась до МКП «Основаніє» (правонаступник - КП «Наше місто») з пропозицією укласти відповідний договір, позивач суду не надала.
Враховуючи те, що договір найму укладений не був, судом не може бути задоволена позовна вимога ОСОБА_1 про переукладання договору найму вказаного житлового приміщення. Похідною вимогою від переукладення договору найму житлового є вимога позивача про переоформлення особового рахунку.
Так, переоформлення особового рахунку є лише наслідком змін в установленому законом порядку, передбаченому ст. ст. 104 - 106 ЖК УРСР, договору найму житлового приміщення у вигляді вищезазначеної квартири та не може бути предметом самостійної позовної вимоги ОСОБА_1 у цій справі.
Крім цього, позивач не надала суду першої інстанції у цій справі доказів того, що вона зверталась із відповідною заявою для вирішення цього питання до МКП «Основаніє» (правонаступник - КП «Наше місто») у позасудовому порядку.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Наше місто», третя особа Служба у справах дітей Олександрівської районної адміністрації запорізької міської ради про зміну договору найма житлового приміщення та вселення, задовольнити частково.
Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 в квартиру АДРЕСА_5.
В решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п. п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя : М.В. Антоненко