Справа № 206/6735/18
Провадження № 4-с/206/27/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Мороза К.Т.
боржника ОСОБА_1
представника боржника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3,
06.12.2018 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3.
Разом із іншими вимогами заявленими ОСОБА_1 у скарзі, останній просив поновити строк на подання даної скарги на рішення державного виконавця. Клопотання було обґрунтовано тим, що 03.10.2018 в межах виконавчого провадження № 56675332, за яким із ОСОБА_1, як із боржника, стягуються аліменти на утримання дитини, державним виконавцем Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 було прийнято постанову про арешт його майна, у звязку із наявністю заборгованості по сплаті аліментів. Не погоджуючись із накладенням арешту, та підставами його накладення, боржник звернувся Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про скасування постанови про арешт майна. Однак, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 боржнику було відмовлено, як позивачу, у відкритті провадження, після чого, він звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Однак, 28.11.2018, йому, також, було відмовлено у відкритті провадження та розяснено, що вирішення даного питання здійснюється в порядку цивільного судочинства, в порядку Розділу VІІ ЦПК України.
Боржник та його представник у судовому засіданні просили поновити строк для подання скарги на рішення державного виконавця.
Вивчивши та дослідивши скаргу ОСОБА_1 в частині підстав поновлення строку для подання скарги на рішення державного виконавця, а також, докази надані заявником в підтвердження поважності пропуску строку подання скарги, вислухавши пояснення та доводи боржника, а також, його представника, суд приходить до висновку про відмову у поновленні строку з наступних підстав.
Так, в підтвердження поважності пропуску строку для подання скарги на рішення державного виконавця суду було надано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2018, за змістом якої у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Державний виконавець Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про скасування постанови про арешт майна боржника - відмовлено. Роз'яснено позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства. Також, за змістом ухвали, було зазначено про порядок звернення сторони виконавчого провадження із відповідною скаргою на дії державного/приватного виконавця, відповідно до ст. 447 ЦПК України.
Після чого, 28.11.2018 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 було, також, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Державний виконавець Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії. Роз'яснено позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства у відповідності до розділу VII ЦПК України.
Відповідно до змісту вказаної вище ухвали, суддею було встановлено, що з позовних матеріалів вбачається, що позивачем ОСОБА_1 оскаржується постанова про арешт майна боржника від 03.10.2018 по виконавчому провадженню № 56675332, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1, що була постановлена державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення заявнику строку на подання скарги суд зазначає таке.
Так, ст. 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
На сьогодні в законодавстві немає чіткої норми, яка б визначала поняття «поважна причина», її загальні ознаки. Також, немає переліку поважних причин чи певного кола обставин, які можна вважати достатньою підставою для поновлення пропущених процесуальних строків.
Натомість законодавець передбачив, що причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням норм ст. 89 ЦПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частина 3, зазначеної вище статті, передбачає, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Частинами 6 8 ст. 127 ЦПК України передбачено, що про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи, що строк на оскарження постанови державного виконавця минув, заявник має зазначити суду поважні причини пропуску строку на оскарження та надати відповідні докази.
Проаналізувавши причини, що стали підставою для пропуску заявником відповідного строку, слід дійти висновку про неповажність таких причин з огляду на таке.
Відповідно до практики, яка склалась протягом значного часу, судами вищих інстанцій неодноразово підкреслювалось, що юридична неграмотність чи необізнаність особи, як і її недбалість, не може вважатись поважною причиною пропуску строку. При цьому, поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є обєктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.
Таким чином, та обставина, що заявник двічі звертався до суду з порушення юрисдикції, будучи таким, якому було розяснено порядок оскарження дій державного виконавця, не може свідчити про поважність пропуску строку, а лише підтверджує безвідповідальне ставлення боржника/чи зловживання своїми правами, передбаченими процесуальним кодексом.
Також, суд звертає увагу, що боржник не був позбавлений можливості звернутись до адвокатів та інших представників сфери надання юридичних послуг, для складання та подання документів з метою захисту своїх прав.
Жодних обґрунтованих підстав не подання скарги до належного суду в порядку передбаченому ст. ст. 447-449 ЦПК України, після відмови 23.10.2018 боржнику у відкритті провадження вперше, враховуючи, що строк для оскарження рішення державного виконавця 10 днів, боржником та його представником не зазначено.
В той же час, слід зазначити, що строки для вчинення певних дій, визначені у процесуальному законодавстві, мають дисциплінувати осіб, що звертаються до суду.
Отже, по суті, поновлення строку для подання скарги, за обставин зазначених боржником, є виправданням недбальства.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. В рішеннях ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.
Крім того, слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України».
Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини та оцінюючи наявні докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, а також положення діючого процесуального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, про відмову у поновленні строку для подання скарги на рішення державного виконавця, у звязку із чим, скарга розгляду по суті не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 127, 260, 353, 449 ЦПК України, ,
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку для подання скарги на рішення державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 21.12.2018.

Суддя К.С. Маштак