АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1739/17 Номер провадження 22-ц/786/1900/18Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2

представника позивача - адв. ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 26 травня 2017 року собака, власником якої є відповідач, покусала її, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, та їй було заподіяно матеріальної та моральної шкоди, яка становить 6151,00грн та 10000,00грн. відповідно та які вона прохала стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500,00грн.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, 5751,00 (п»ять тисяч сімсот п»ятдесят одна) грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 10000,00 (десять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, 4584,00 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят чотири) грн. на відшкодування судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася відповідач., яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з»ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Зазначає, що суд не зобов»язав позивача та його представника виконати в повному обсязі вимоги ст.ст.80,81 ЦПК щодо надання доказів, не оголосив зміст позовної заяви за відсутності позивача, не взяв до уваги заперечення відповідача, безпідставно стягнув з відповідача 1000,00грн.за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 по іншій справі.

Вважає, що позивач не надала суду доказів на підтвердження завданої моральної шкоди, а при визначенні розміру даної шкоди суд не врахував ступеня вини потерпілої, яка в темний час з палицею в руках знаходилася на її земельній ділянці, що і викликало реакцію собаки.

Вказує, що суд не взяв до уваги майновий стан відповідача (мінімальна заробітна плата, відсутність на праві власності нерухомого майна тощо), не дав оцінки неналежно оформленим медичним довідкам обласної лікарні.

У судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала, прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23.10.2017 року у справі №542/819/17 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.154 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.13-18).

Даною постановою встановлено, що 7 червня 2017 року до Новосанжарського ВП надійшла заява ОСОБА_4 по факту того, що 26.05.2017 року в с. Руденківка її покусав собака породи «Кавказець», власником якого є ОСОБА_2, яка з необережності не забезпечила належне утримання собаки, чим порушила Правила тримання собак, котів, хижих тварин у населених пунктах Української РСР, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження. Дана подія була внесена до ЄРДР за №0000284 від 07.06.2017 року за ст.128 КК України.

Постановою слідчого СВ Новосанжарського відділення поліції ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції М.Ш. Курбанова від 05.04.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000284 від 07.06.2017 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.9).

Висновком експерта №773 від 26.06.2017 року, складеного лікарем, судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та ін. осіб Обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської облдержадміністрації Малик Н.І. встановлено:

-1,3,5 Проведенням судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_4, медичної документації, встановлені тілесні ушкодження у вигляді укушено-рваних ран, гематом м'яких тканин, синців шкіри тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року); гіперпігментації шкіри лівої гомілки та правого стегна, які є наслідком загоєння пошкрябин шкіри, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року);

Дані тілесні ушкодження утворились від дії умовно «гострих» предметів, якими могли бути зуби собаки, тобто не характерні для утворення при падінні, від багатократної дії травмуючих факторів та можливо в строк і за обставин, на який (які) посилається підекспертна гр. ОСОБА_4

-2. Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику встановлених тілесних ушкоджень, вважаю, що в момент спричинення тілесних ушкоджень положення і взаєморозташування підекспертної гр. ОСОБА_4 відносно травмуючого фактору (собаки), змінювалось;

-4 Ушкодження в ділянці обох верхніх кінцівок могли утворитись при самозахисті (а.с.10-12).

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із того, що матеріальна шкода у вигляді витрат на придбання ліків, лікарських препаратів. виробів медичного призначення та пального, на загальну суму 6151,00 грн. є обґрунтованою та підлягає до стягнення на користь позивача. При цьому, вартість пошкодженого светра та калош суд першої інстанції вважав не доведеним на підставі належних та допустимих доказів, внаслідок чого відмовив у стягненні їх вартості.

Також, місцевим судом було задоволено вимогу ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди та, враховуючи характер та обсяг страждань, суд вважав її розмір у сумі 10000,00 грн. обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Окрім того, було вирішено питання судових витрат.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, з наведеного вбачається, що обов'язок доказування, у даному випадку наявність шкоди та її розмір лежить на позивачеві, а обов'язок доказування відсутності його вини в заподіянні шкоди, відповідно, на відповідачеві.

Матеріалами справи встановлено, що, згідно висновку експерта №773 від 26.06.2017 року, на тілі позивача виявлено значну кількість тілесних ушкоджень у вигляді укушено-рваних ран, гематом м'яких тканин, синців шкіри тулуба, верхніх кінцівок, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Також, даним висновком встановлено, що вказані тілесні ушкодження утворились від дії умовно «гострих» предметів, якими могли бути зуби собаки та утворились можливо в строк і за обставин, на які посилається ОСОБА_4 (а.с.9-12).

Окрім того, кількість та локалізація тілесних ушкоджень зафіксована на фотографіях та не заперечуються відповідачем (а.с.21, 23-27, 92, 93, 114-119, 121-122).

Місцевим судом вірно установлено, що 26 травня 2017 року в с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області позивач отримала тілесні ушкодження від укусів належної відповідачу собаки породи «Кавказька вівчарка».

Як убачається з Виписки №1836 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в Новосанжарській ЦРЛ в період з 26.05.2017 року (надходження) по 08.06.2017 року(виписка) (а.с.19).

При цьому, наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами в повній мірі встановлено, що ОСОБА_4 придбано дизельне пальне 30 л. на суму 688,50 грн. та ліки і медичні вироби на загальну суму 5463,00 грн. (а.с.5-6), які відповідають медичним призначенням (а.с.19, 108-113).

Так, місцевим судом вірно зазначено, що, згідно даних кінологічної літератури, кавказська вівчарка відноситься до службових собак (http://euwo.com.ua/index.php/2010-05-31-19-26-24/10-2010-06-06-15-37-23/1062-2015-05-07-20-56-58).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно частини другої даної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п'ять ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відтак, на підставі належних та допустимих доказів, місцевим судом зроблено вірний висновок стосовно того, що відповідач повинна відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у вигляді витрат на придбання ліків, лікарських препаратів, виробів медичного призначення та пального на загальну суму 6151,00 грн. При цьому також правомірно відмовлено у відшкодуванні вартості пошкоджених светра та калош, оскільки товарні чеки, які складені в листопаді 2017 року про вартість нових речей (а.с.8, 22) не є достовірними доказами вартості пошкоджених в травні 2017 року вживаних речей.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевий суд не надав оцінки неналежності оформлення медичних довідок обласної лікарні, не проаналізував фіскальні чеки на придбання ліків в аптеках, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки місцевим судом достовірно, на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що ліки і медичні вироби на загальну суму 5463,00 грн. (а.с.5-6) відповідають медичним призначенням (а.с.19, 108-113), зокрема, і мазь «Контрактубекс» (а.с.110).

За загальним правилом, передбаченим статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суд України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_4 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2, як власника джерела підвищеної небезпеки - собаки породи «Кавказька вівчарка», було завдано легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Так, оскільки, кавказька вівчарка є крупною породою собак, побоювання позивача під час нападу щодо свого життя, відчуття сильного страху, є обґрунтованими.

Також, обставини події свідчать про реальну небезпеку для життя ОСОБА_4, з огляду на те, що напад собаки тривав декілька хвилин, було заподіяно значну кількість ран на різних ділянках тіла потерпілої, що спричинило фізичний біль під час нападу і в подальшому при лікуванні, внаслідок чого позивач перебувала на тривалому стаціонарному та подальшому домашньому лікуванні.

Відповідно до наведеного місцевим судом, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, було зроблено вірний висновок про обґрунтованість розміру моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. та стягнення її з відповідача на користь позивача.

Посилання апелянта на те, що позивач не надала суду доказів на підтвердження завданої моральної шкоди, а при визначенні розміру даної шкоди суд не врахував ступеня вини потерпілої, яка в темний час з палицею в руках знаходилася на земельній ділянці апелянта, що і викликало реакцію собаки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт завдання моральної школи ОСОБА_4 підтверджено належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, та, враховуючи характер і обсяг понесених нею страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), неможливості повного фізичного відновлення - на тілі позивача залишились рубці, та тривалого лікування, розмір моральної шкоди не є завищеним, є адекватним, відповідає правомірним очікування потерпілої та не є надто обтяжливим для відповідача.

Наведені вище доводи скарги щодо наявної вини потерпілої, є необгрутованими, оскільки матеріалами справи не встановлено вини потерпілої щодо її неправомірного проникнення та перебування на земельній ділянці ОСОБА_2

Твердження апелянта про те, що місцевий суд безпідставно стягнув з відповідача 1000,00грн.за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 по іншій справі, є також необгрунтованим та не відповідає матеріалам справи.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, види судових витрат на професійну правничу допомогу, визначені у ст. 137 ЦПК України ЦПК.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи позивачем було понесено витрати: на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн (квитанція №124 від 16.11.2017 року, а.с.29) та у розмірі 1000,00 грн. (квитанція №125 від 16.11.2017 року, а.с.91); на сплату судового збору при подачі позову у розмірі 2200,00 грн. (а.с.42), які і були стягнуті судом при винесенні рішення, у розмірі пропорційному до задоволених та відмовлених позовних вимог.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у 1000,00 грн., які було понесено позивачем ОСОБА_4 на оплату послуг адв. ОСОБА_5 при розгляді матеріалів адміністративного правопорушення, не було стягнуто оскаржуваним рішенням місцевого суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун