У Х В А Л А

05 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 757/15356/17

№ апеляційного провадження: № 06.115/796/240/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження питання ухвалення додаткового судового рішення за заявою ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8, ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2016 року змінено в частині визначення розміру аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення залишено без змін.

17 травня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року встановлено, що у період травень-липень 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 40 000,00 доларів США, проте, судом не було вирішено вимогу щодо віднесення вказаної грошової суми до суми аліментів, сплачених відповідачем позивачу. Відтак, вважає, що судом може бути ухвалене додаткове рішення.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2018 року питання ухвалення додаткового судового рішення призначено до розгляду та вирішено без виклику учасників справи.

Обговоривши підстави поданої заяви, суд вважає її такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Вказаний перелік підстав, визначений ст. 270 ЦПК України є вичерпним.

Заявник, порушуючи питання ухвалення додаткового рішення посилається на те, що судом не було вирішено його вимогу щодо віднесення грошової суми в розмірі 40 000,00 доларів США до суми аліментів, сплачених відповідачем позивачу.

Натомість, вказаної вимоги як зустрічної ОСОБА_1 в ході розгляду справи не заявлено та вона не були предметом судового розгляду.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 48, 49 ЦПК України позовні вимоги заявляє позивач у справі, в той час як ОСОБА_1 є відповідачем у даній справі.

Заявник не навів обставин, визначених у ч.1 ст. 270 ЦПК України, які можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 270, 368, 374, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова