Постанова

Іменем України

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 711/9383/17

провадження № 61-21081св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

представник заявника - ОСОБА_3,

зацікавлена особа - відділ державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

представники зацікавленої особи: Гайдай Тетяна Олександрівна, Купчин Оксана Сергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 листопада 2017 року в складі судді Скляренко В. М. та на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - Центральний ВДВС м. Черкаси Головного ТУЮ у Черкаській області), пов'язаних з реалізацією нерухомого майна.

Скарга мотивована тим, що 17 жовтня 2017 року вона отримала копію висновку суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

від 18 серпня 2017 року про вартість майна, зокрема: магазину № 3 приміщення АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, який їй був направлений державним виконавцем через місяць після його складання - 09 жовтня

2017 року. Крім того, указаний висновок не був засвідчений особою, що його складала. Із електронної системи прилюдних торгів заявник дізналась, що указане нерухоме майно виставлено на торги, проведення яких призначено на 13 листопада 2017 року на 09:00 год., підставою для проведення торгів зазначено виконавче провадження від 09 жовтня 2017 року № 54155785 та

від 27 січня 2016 року № 49948273. Заявник посилалась на те, що в порушення вимог закону державний виконавець не направляв їй постанов про відкриття вказаних виконавчих проваджень, не проводив виконавчих дій щодо огляду та опису нерухомого майна, не надсилав постанови про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні та проведення оцінки зазначеного нерухомого майна, експерт не здійснював фотографування вказаного об'єкту нерухомості, не повідомляв про наявність звіту та висновку про оцінку майна, без підтверджень про отримання боржником повідомлень про виконавчі дії, передано вказане нерухоме майно на реалізацію з прилюдних торгів. Також, ні заявник ні її представник не отримували постанов про відкриття зведеного виконавчого провадження. Заявник вважала, що державний виконавець мав право розпочати примусове виконання рішень суду лише після надання боржнику строку на добровільне їх виконання та після повідомлення про такі дії сторонам зведеного виконавчого провадження, проте державним виконавцем цього зроблено не було, тому при здійсненні виконавчого провадження було порушено її право, як боржника, до початку примусового виконання рішення суду, реалізувати належне їй майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд визнати дії державного виконавця Центрального ВДВС м. Черкаси головного ТУЮ у Черкаській області Гайдай Т. О. неправомірними та незаконними щодо реалізації нерухомого майна, зокрема: магазину № 3, АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 листопада

2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Скасовано накладені ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 08 листопада 2017 року заходи забезпечення, а саме: зупинення реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_2 через систему прилюдних торгів «Сетам», номер лоту 243916: магазин № 3 приміщення АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвала в частині скасування заходів забезпечення підлягала до негайного виконання.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, заявник не навів обставин та не надав доказів, які б свідчили про неправомірність дій державного виконавця.

У квітні 2018 рокуОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

У червні 2018 року Центральний ВДВС м. Черкаси Головного ТУЮ у Черкаській області, подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що у провадженні Центрального ВДВС м. Черкаси Головного ТУЮ у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб.

На виконанні Центрального ВДВС м. Черкаси Головного ТУЮ у Черкаській області перебуває: виконавчий лист від 26 лютого 2015 року № 711/3412/14-ц, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, згідно з яким 07 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості у розмірі 408 001,27 грн;

виконавчий лист від 26 лютого 2015 року № 711/3412/14-ц, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, згідно з яким 07 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості у розмірі 3 654,00 грн;

виконавчий лист від 26 лютого 2015 року № 711/3412/14-ц, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, згідно з яким 07 квітня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості у розмірі 70 487,78 грн;

виконавчий лист від 10 грудня 2015 року № 711/5495/14-ц, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, згідно з яким 21 січня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості у розмірі 2 346 565,54 грн;

виконавчий лист від 10 грудня 2015 року № 711/5495/14-ц, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси, згідно з яким 21 січня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості у розмірі 1 218,00 грн;

виконавчий напис від 03 травня 2017 року № 6079, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу, згідно з яким 16 червня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження;

виконавчий напис від 03 травня 2017 року № 6082, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу, згідно з яким 16 червня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження;

виконавчий напис від 11 травня 2017 року № 6569, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу, згідно з яким 16 червня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах першій та другій статті 383 ЦПК України в редакції, що була чинною на час звернення зі скаргою, передбачалося, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

А частина друга статті 384 ЦПК України у вказаній редакції передбачала, що така скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Аналогічна вимога містилася й у статті 1212 ГПК України у редакції, чинній на час звернення особи зіскаргою, а саме: скарги на дії чи бездіяльність органів ДВС щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 діючого Закону України

від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У частині першій статті 447 та частині першій статті 448 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналогічно врегульовано вказане питання в частині першій статті 339 та частині першій статті 340 ГПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, а саме: сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналіз правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону

№ 1404-VIII, з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України та статей

339, 340 ГПК України у редакціях від 03 жовтня 2017 року, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішенняпри виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства, відповідно.

Разом з тим ні в ЦПК України, ні в ГПК України не урегульовано порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судових рішень при вчиненні таких дій у зведеному виконавчому провадженні.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон № 1404-VIII та Закон № 606-ХІV, який був чинним на час вчинення виконавчих дій.

За правилами цих законів, як у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, так і на час розгляду справи, передбачалися особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Так, у статті 33 Закону № 606-ХІV, чинного на час вчинення виконавчих дій, передбачалося, що в разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах ДВС, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Детально дії виконавця на час вчинення виконавчих дій регламентувалися Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5

(далі - Інструкція), а саме підпунктами 3.8.1 - 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ.

У підпункті 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ Інструкції у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, за наявності підстав для завершення виконавчого провадження виконавчий документ виводиться зі зведеного виконавчого провадження за постановою державного виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 30 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час розгляду справи, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Аналогічні вимоги містить Інструкція у редакції, чинній на час розгляду справи та поширюється на випадки відкриття виконавчого провадження і вчинення виконавчих дій приватним виконавцем.

Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.

Суд такими повноваженнями не наділений.

Закон не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Встановлено, що оскаржувані виконавчі дії вчинялися на виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі листи, видані на виконання рішень Придніпровського районного суду м. Черкаси, ухвалених у порядку цивільного судочинства, та виконавчі написи, вчинені нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Водночас статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Разом з тим у частині п'ятій вказаної статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п'ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об'єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина перша статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки колегія суддів зробила висновок про необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у порядку адміністративного судочинства, скарга ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому постанова Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 листопада 2017 року та Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області закрити.

Повідомити ОСОБА_2, що розгляд її скарги віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанцій втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П. Курило