Справа № 304/1091/18
Провадження № 2/304/378/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №304/1091/18 за позовом ОСОБА_1 (адреса місця проживання: 89230, Закарпатська область, Перечинський район, с.Мокра, №20, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: 89230, Закарпатська область, Перечинський район, с.Мокра, №20) про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 26 липня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №09. Від даного шлюбу в них народилося четверо дітей, двоє з яких уже є повнолітніми, а інші дві дитини, а саме доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з позивачкою. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні погляди на сімейне життя, протягом певного період часу між ними виникали непорозуміння та сварки, внаслідок чого вони втратили всякі почуття одне до одного. Крім цього, вони уже близько шести місяців проживають окремо. Тому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 26 липня 1997 року Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №09, після розірвання шлюбу залишити доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на подальшому проживанні при ній, а також просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Ігнатьо».

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 26 липня 1997 року між Лизанцем (згідно свідоцтва про зміну імені серії І-ФМ №005102 від 17 липня 2014 року прізвище змінено на Ігнатьо) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Ігнатьо) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №09.

Також встановлено, що від даного шлюбу в них народилося четверо дітей, двоє з яких уже є повнолітніми, та доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №320039, виданим 01 жовтня 2001 року виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №07, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №162509, виданим 05 березня 2010 року виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №16.

Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, внаслідок чого вони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного, більше шести місяців проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а отже їхній шлюб фактично існує уже формально.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.ч.1,2 та 3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Разом з цим, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позов про розірвання шлюбу подано одним із подружжя, а саме позивачкою ОСОБА_1, яка продовжувати подальше спільне життя з відповідачем ОСОБА_2 категорично не бажає, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам, а тому суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про зміну прізвища після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 на її дошлюбне прізвище Ішнатьо, то суд з урахуванням положень ст.113 СК України вважає, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 слід відновити її дошлюбне прізвище - «Ігнатьо».

Вирішуючи питання про місце проживання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після розлучення, то суд приходить до наступного.

Так, згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно ж до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно розяснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, враховуючи те, що подружжя ОСОБА_1 спільним сімейним життям не проживають уже певний період часу, за який ОСОБА_2 належної уваги та турботи до їхніх неповнолітній доньок не проявляє, будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучати дітей з матірю ОСОБА_1 судом не встановлено, а тому суд вважає, що дітей після розлучення слід залишити проживати саме при матері ОСОБА_1

Також, з відповідача підлягає стягненню і судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

У звязку з тим, що позивачка за позовну заяву про розірвання шлюбу сплатила судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., як сплачений судовий збір, тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Тому, керуючись, ст. 51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, ст.ст. 141, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст.13, 223, 259, 260, 263-265, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: 89230, Закарпатська область, Перечинський район, с.Мокра, №20, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: 89230, Закарпатська область, Перечинський район, с.Мокра, №20) про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Ігнатьо) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 26 липня 1997 року Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №09 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити її дошлюбне прізвище - «Ігнатьо».

Дітей, а саме доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати при матері ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця проживання: 89230, Закарпатська область, Перечинський район, с.Мокра, №20) на користь ОСОБА_7 (адреса місця проживання: 89230, Закарпатська область, Перечинський район, с.Мокра, №20, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., як сплачений судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_8