Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 727/10298/16

провадження № 61-18687св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області у складі судді Одинака О. О. від 03 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про зміну умов кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 лютого

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху і надано п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку, а саме: сплати судового збору. При цьому в ухвалі роз'яснено, що у випадку неусунення недоліків апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

На виконання вказаної ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 надіслала заяву, в якій посилалася на те, що вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 лютого 2017 року визнано неподаною і повернуто.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що першорядним нормативно-правовим актом законодавства, який регулює порядок справляння судового збору є Закон України «Про судовий збір», до

статті 5 якого внесено зміни пізніше ніж до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі змінами до статті 5 Закону України «Про судовий збір» з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов'язані із захистом їх прав, не відносяться до суб'єктів, що мають пільги зі сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що споживачі, які є позивачами у справах про захист їх прав, не мають пільг зі сплати судового збору, є помилковим, оскільки суперечить положенням статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та зроблений без урахування роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її, апеляційний суд послався на те, що Закон Україні «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому Закон України «Про захист прав споживачів», стаття 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі

№ 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.

Відступаючи від цієї практики Верховного Суду України, 21 березня

2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/24881/16-ц зробила висновок про те, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», статті 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, статті 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Апеляційний суд наведеного не врахував та безпідставно поклав на

ОСОБА_4, яка звернулась до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав її апеляційну скаргу неподаною і повернув її.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали чи постанови, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням наведеного, оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2017 року скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта