13.12.2018 227/3743/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 грудня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Овчиннікової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 11 червня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дитину, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Обставини в сім'ї склались таким чином, що батько, ОСОБА_2, не надає матеріальної допомоги на їх утримання хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. Також вказує, що вона не працює, бо знаходиться в декретній відпустці. У зв'язку із складним матеріальним становищем, потребує матеріальної допомоги від відповідача. Стверджує, що відповідач працює, має стабільний дохід. Як їй відомо на утриманні у відповідача ніхто не перебуває, інших дітей на його утриманні немає. У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. А також, стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 03 квітня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На позовних вимогах наполягала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався, відзиву на позовну заяву до суду не надавав.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу 1-НО № 247789, виданою 11 червня 2011 року виконкомом Білицької міської ради міста Добропілля Донецької області( а.с.6)

Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО № 738198, виданого Виконкомом Білицької міської ради міста Добропілля Донецької області, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с.7)

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Як розяснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів сторони не надали.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України та як розяснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2018 рік» - з 01 грудня 2018 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2027 гривні.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, те, що відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина ОСОБА_3, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині.

Згідно статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Судом встановлено, що відповідач працює, отримує заробітну плату, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, відповідно до яких, ОСОБА_2 за період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 рік отримав заробітну плату в розмірі 42107,83 грн.

Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд дійшов висновку, що відповідач взятих на себе зобовязань будучи батьком дитини не виконує, матеріальної допомоги на утримання дружини не надає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 30 серпня 2018 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.

На підставі викладеного, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. А також стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку(доходу),щомісячно, на користь матері дитини, ОСОБА_1 на її утримання до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 в рахунок держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, ст. ст. 141, 180-183, 191 СК України, керуючись ст. ст. 4, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280, 284-285, 352-355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП НОМЕР_2, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП НОМЕР_2, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 серпня 2018 року і до досягнення сином ОСОБА_3, 03 квітня 2017 року трирічного віку, тобто до 03 квітня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотирьох) гривень 80 копійок, який необхідно сплатити на р/р 0001, , банк ГУ ДКСУ у м. Києві, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

13.12.2018