22-ц/775/525/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/3617/16-ц

Номер провадження 22-ц/775/525/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони :

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року, у складі судді Міхєєвої І.М.,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» (далі ТОВ «Дата Майнінг Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2013 року між публічним акціонерним товариствам «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 50 000 грн. на строк до 09 липня 2016 року та зобов*язався в порядку і на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші платежі у сумі, строки та на умовах, передбачених договором та додатком № 1 до нього. Однак відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв*язку з чим, станом на 20 травня 2016 року, виникла заборгованість за кредитом в розмірі 84 436,95 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» був укладений договір факторингу з відступленням права вимоги до боржника. Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати в розмірі 1378 гривень.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дата Майнінг Груп» заборгованість за кредитним договором № 500389338 від 08 липня 2013 року в сумі 83 936,95 грн. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 червня 2017 року змінено стягувача за рішенням суду від 31 жовтня 2016 року з ТОВ «Дата Майнінг Груп» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»).

25 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки справа розглянута у його відсутність він був позбавлений можливості захистити свої права і судом не враховані суттєві зміни обставин, які пов'язані з укладенням та виконанням кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що підстав для скасування судового рішення немає. Товариство вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; заміна кредитора у зобов'язанні не порушує прав та інтересів боржника; доказів звернення до кредитора з заявою про реструктуризацію боргу ОСОБА_2 не надав; при розгляді справи судом застосовані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

На підставі ст.55 ЦПК України ухвалою апеляційного суду Донецької області в ході судового розгляду справи 05 вересня 2018 року вирішено питання про процесуальне правонаступництво позивача, яким визнано ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

За заявою директора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», справа розглянута у відсутність представника товариства (а.с.190).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 08 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 500389338, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 50000 гривень на строк до 09 липня 2016 року.

Підпунктом 2.2 Розділу № 1 Договору встановлена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 14,99% річних; тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 2.6 Розділу №1 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, проценти за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за цим договором сплачуються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід'ємною частиною.

ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами зазначеного договору, графіком погашення заборгованості, та, підписавши їх, погодився з їх умовами та зобов*язався виконувати його умови.

Разом з тим, боржник допустив невиконання умов договору і тому, станом на 20 травня 2016 року, виникла заборгованість в сумі 84436,95 грн., яка складається з: 43138,13 грн. - заборгованість за кредитом; 13830,95 грн. - заборгованість по відсоткам; 21467,87 грн. - заборгованість по комісії; 6000 грн. - штраф.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник порушив права та законні інтереси ПАТ «Альфа-Банк» по поверненню кредиту та оплаті коштів за його користування, позивач, як особа якій передано право вимоги, має право на отримання від боржника коштів в рахунок погашення кредитного договору від 08 липня 2013 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилався на те, що суд належним чином не повідомив його про час і місце розгляду справи; справа розглянута судом першої інстанції у його відсутність, що позбавило його можливості заперечувати проти позову та надати відповідні аргументи.

Відповідно ст.74 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Стаття 169 ЦПК України (в редакції 2004 року) визначала, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки;

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 про розгляд справи 31 жовтня 2016 року належним чином повідомлений не був, про що свідчить відсутність в матеріалах справи розписки відповідача про отримання судової повістки (а.с.47-50).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині судового рішення є, крім іншого, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з графіка платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту, між сторонами кредитного договору були узгоджені строки та розмір щомісячної оплати в рахунок погашення кредиту (а.с.8)

Згідно представленого розрахунку, заборгованість відповідача за кредитом та процентам підтверджена, оскільки в представленому розрахунку вказані всі операції пов'язані з погашенням кредитної заборгованості (а.с.12).

В судовому засідання апеляційного суду ОСОБА_2 визнав наявність заборгованості тільки по тілу кредиту і не заперечував того, що він припинив виконувати свої зобов'язання по виконанню кредитного договору з 2014 року, оскільки у нього виникли фінансові проблеми. На даний час він має намір повернути кредитору борг найближчим часом, оскільки кредитор при погашенні заборгованості протягом трьох місяців, запевнив його про застосування пільгової відповідальності.

Оскільки відповідач не наводить у скарзі обставин, які б ставили під сумнів визначений кредитором розмір заборгованості за кредитом та процентами, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки цих нарахувань і вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитом 43 138,13 грн. та заборгованість по процентам - 13830,95 грн., а всього 56 969 грн. 08 коп.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував істотної зміни обставин, які передбачені ст.652 ЦК України та настали після укладення кредитного договору, до уваги не приймаються, оскільки предметом спору було питання невиконання договору по поверненню кредиту та оплаті процентів, а не зміст договору, який відповідач підписав та добровільно виконував протягом певного часу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав можливості подати зустрічний позов про розірвання кредитного договору та заявити клопотання про проведення бухгалтерської експертизи, є неспроможними, оскільки ці обставини не змінюють правової відповідальності ОСОБА_2 та не можуть бути тими обставинами, які є підставою для скасування судового рішення.

Доказів того, що відповідач звертався до позивача з заявами щодо реструктуризації боргу ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не представлено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині визнаються безпідставними. У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заперечує отримання будь-яких заяв відповідача з цього приводу.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі відповідач просив про скасування судового рішення з відмовою позивачу у задоволенні вимог в повному обсязі, колегія судді не може залишити поза увагою той факт, що стягнення з відповідача комісії та штрафу, не відповідає нормам матеріального права, а тому, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з відмовою ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у позові, з огляду на наступне.

Так, з позовної заяви вбачається, що позивач просив про стягнення з ОСОБА_2 комісії в розмірі 21 467,87 грн. та неустойки (штрафу) в розмірі 6 000 грн.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір штрафу до 500 грн., виходив з положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає, що з 14 квітня 2014 року забороняється нарахування громадянам пені та /або штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами.

Між тим, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави і для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн.

Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Представлений позивачем розрахунок заборгованості вказує на те, що штраф відповідачу був нарахований 09 березня 2014 року 200 грн., 09 квітня 2014 року 500 грн. і 09 травня 2014 року - 500 грн.(а.с.12).

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення штрафу 21 червня 2016 року, колегія дійшла висновку, що строк позовної давності за цими вимогами минув, а тому, рішення суду про стягнення штрафу за строками спеціальної позовної давності є незаконним і підлягає скасуванню.

Що стосується рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 комісії в розмірі 21 467,87 грн., то колегія суддів також не погоджується з рішенням суду про задоволення цих вимог, враховуючи наступне.

Як зазначалося раніше, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно п.п.2.8, 2.1 кредитного договору, комісійна винагорода банку за управління кредитом в розмірі 1,68 % розраховується від суми кредиту і сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення позичальником кредиту.

Встановлення банком у кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, є незаконним. Нарахування комісії банком здійснювалося за послуги, що супроводжують кредит, а саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що також суперечить вимогам закону.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача комісії в розмірі 21 467,87 грн. та штрафу 500 грн. не відповідає нормам матеріального права, а тому, підлягає скасуванню з відмовою ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у стягнені цих сум.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року справа № 357/9562/15-ц провадження № 61-20825св18 та від 18 липня 2018 року справа № 0538/3188/2012 провадження № 61-12903св18.

Зважаючи на те, що рішення суду скасовано та частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2, колегія суддів вважає необхідним на підставі ст.ст. 141,382 ЦПК України провести новий розподіл судових витрат у справі.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1378 грн., а оскільки позов задоволено частково (67,47%), то відповідач повинен відшкодувати ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 929 грн.74 коп. у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2, який оплатив судовий збір в розмірі 2067 грн. при подачі апеляційної скарги, йому підлягає відшкодуванню позивачем 1394,60 грн. (67,47), у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, ч.10 ст.141 ЦПК України визначає, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому, в даному випадку, різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2, становить 464,86 грн.(1394,60-929,74).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором № 500389338 від 08 липня 2013 року в сумі 56 969 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 08 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 43138,13 грн. та заборгованість по процентам - 13830,95 грн.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії в розмірі 21 467,87 грн. та штрафу 500 грн. відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 464,86 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 07 вересня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Попова

Т.Б. Ткаченко