Постанова

Іменем України

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 725/7220/14-ц

провадження № 61-29746 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

представник відповідача - ОСОБА_6;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду до ОСОБА_5 про стягнення вартості безпідставно набутого майна.

Позовна заява мотивована тим, що 22 січня 2013 року між ним та дочкою відповідача - ОСОБА_4 було укладено шлюб. До укладення шлюбу між ним та ОСОБА_5 було досягнуто усної домовленості про, те що він з дружиною буде проживати у належному відповідачу на праві власності будинку АДРЕСА_1 який на той час перебував у непридатному для проживання стані. При цьому він зобов'язався провести капітальний ремонт житлового будинку в обмін на оформлення за ним права власності на нього. Зазначав, що у період з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2013 року ним за власні кошти було проведено ремонтні роботи у вказаному житловому будинку та фактично здійснена його повна реконструкція. На зазначені роботи ним були витрачені грошові кошти у розмірі 615 342 грн, з яких: витрати на придбання будівельних матеріалів у розмірі 133 293 грн, витрати за надані послуги по проведенню ремонтних і будівельних робіт у розмірі 354 995 грн, витрати на придбання електрообладнання, систем опалення і водопостачання у розмірі 53 614 грн, витрати на одержання відповідних дозволів та погоджень на проведення ремонтних робіт у розмірі 70 720 грн, транспортні витрати, пов'язані з проведенням ремонтних робіт у розмірі 2 720 грн.

Разом з тим, після закінчення ремонтних робіт відповідач відмовилась передавати будинок у його власність та компенсувати кошти, витрачені на ремонт.

Вважав, що витрачені ним грошові кошти на ремонт належного відповідачу майна є набутими нею безпідставно, а тому в силу статті 1212 ЦК України вона зобов'язана повернути йому витрачену ним суму у розмірі 615 342 грн, а також на підставі статті 625 ЦК України сплатити 3 % річних у розмірі 18 450 грн 26 коп. та інфляційні втрати у розмірі 120 403 грн.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість понесених ним витрат на капітальний ремонт будинку в сумі 1 135 829 грн, інфляційні втрати у розмірі 120 403 грн 89 коп., 3 % річних у розмірі 18 460 грн 26 коп., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 серпня 2017 року у складі судді Піхало Н. В. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент виконаних на замовлення позивачем будівельних робіт у відповідача були відсутні правові підстави покращувати належну їй річ за рахунок його коштів, проте будучи обізнаною про виконання таких робіт у належній їй квартирі, відповідач не вчинила жодних дій з метою перешкодити або заперечити таке покращення її майна. Отже, за рахунок позивача майно відповідача значно збільшилось у своїй вартості та ним було проведено певні роботи. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат для здійснення реконструкції житлового будинку, а надані ним акти приймання-передачі виконаних робіт згідно з договорами підряду на загальну суму 283 258 грн не підтверджують факту оплати позивачем таких робіт.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 серпня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти, набуті без достатньої правової підстави, у розмірі 283 258 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на момент виконання на замовлення позивача будівельних робіт у відповідача були відсутні правові підстави покращувати належну їй річ за рахунок коштів позивача, що у силу статті 1212 ЦК України є підставою для стягнення з позивача вартості проведених будівельних робіт. Позивачем доведено факт значного збільшення за його рахунок вартості майна відповідача унаслідок проведених будівельних робіт за договорами підряду від 10 жовтня 2012 року та 03 вересня 2013 року на суму 283 258 грн, що підтверджено актами приймання-передачі виконаних робіт. Правовідносини, що склалися між сторонами, не є зобов'язальними правовідносинами, які випливають з грошового зобов'язання, а тому положення статті 625 ЦК України застосуванню не підлягають.

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що до спірних правовідносин апеляційний суд застосовував норми права, які регулюють як договірні зобов'язання, а саме статті 837, 843 ЦК України, так і статтю 1212 ЦК України, яка регулює позадоговірні відносини, що є неможливим.

Отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони у порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Отже, укладення позивачем договорів підряду щодо майна, яке належить відповідачу, може відбуватися тільки в передбаченому законом порядку і на підставі договору, зокрема, довіреності, мовчазної згоди, тощо. Вказані обставини виключають безпідставність набуття майна.

Судом апеляційної інстанції в якості доказів оплати за договорами підряду прийнято акти приймання-передачі виконаних робіт, проте з них неможливо встановити обсяг виконаних робіт, кількість і асортимент витрачених будівельних матеріалів, а також вартість кожного окремого виду робіт.

Крім того, саме укладання договору будівельного підряду, який взятий судом апеляційної інстанції до уваги, повинно було відбуватися з відома або дозволу власника майна (відповідача).

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Вважав вірним висновок суду апеляційної інстанції про те, що ним доведено факт значного збільшення за його рахунок вартості майна ОСОБА_5 унаслідок проведених будівельних робіт за договорами підряду.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Між ним та ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договори підряду, однак між ним та відповідачем жодних договірних правовідносин підряду стосовно належного їй та поліпшеного за його рахунок майна не виникало.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22 січня 2013 року по 01 липня 2014 року він лише набув статусу члена сім'ї дочки відповідача.

Вважав, що оскільки відсутні будь-які інші способи захисту його порушеного права, то підлягають застосуванню саме положення статті 1212 ЦК України, а укладені ним договори підряду підтверджують факт виконання за його рахунок робіт по поліпшенню майна відповідача, їх обсяги та вартість, а не факт існування між сторонами договірних відносин підряду.

При цьому, зазначивши в актах приймання-передачі виконаних робіт від 28 листопада 2013 року та 27 листопада 2012 року відомості про оплату таких робіт, сторони вчинили дії, що не суперечить положенням цивільного законодавства.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_5 є власником 76/100 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків літ. А та літ. Г.

З 22 січня 2013 року по 01 липня 2014 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі із дочкою відповідача - ОСОБА_4 та з дозволу відповідача разом з дружиною проживав у належному їй будинку. 29 жовтня 2013 року ОСОБА_4 зареєстрований АДРЕСА_1

Згідно з договором підряду від 10 жовтня 2012 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, останній зобов'язався на замовлення позивача здійснити роботи по демонтажу старого даху, монтажу нового даху та вивозу сміття АДРЕСА_1, на суму 100 550 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 27 листопада 2012 року ОСОБА_4 сплачено ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 100 550 грн за виконанні ним роботи.

Згідно з договором підряду на ремонт приміщення від 03 вересня 2013 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, останній зобов'язався на замовлення позивача здійснити підйом стелі, облаштування внутрішніх стін, облаштування фасаду, облаштування горища, облаштування паркану, встановлення кришки підвалу, монтування вікна для газу, надати послуги по облаштуванню бетонної площадки перед будинком, по будівництву паркану, монтажу сходів, послуги по внутрішніх малярних роботах АДРЕСА_1 на суму 182 708 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 28 листопада 2013 року за виконану роботу ОСОБА_4 сплачено 182 708 грн.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 01 грудня 2015 року № 874 встановлено, що у період з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2013 року відбулись будівельно-ремонті роботи по реконструкції квартири № 2 домоволодіння АДРЕСА_1 кошторисна вартість яких становить 310 790 грн, а вартість використаних будівельних матеріалів - 166 263 грн.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 червня 2017 року № 16133 встановлено, що ринкова вартість квартири № 2 домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 45,5 кв. м, на час до проведення ремонтних робіт (станом на листопад 2012 року) визначена за порівняльним підходом в цінах на дату оцінки і становить 682 227 грн. Ринкова вартість квартири на день проведення експертизи визначена за порівняльним підходом в цінах на дату оцінки та становить 1 395 782 грн. Розрахунок об'ємів робіт необхідних для будівництва (ремонту, реконструкції) виконаного в квартирі, було здійснено на підставі натурних вимірів; матеріалів інвентаризаційної справи; висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01 грудня 2015 року № 874; висновку додаткової судової будівельно-технічної від 21 червня 2016 року № 416; договору підряду від 03 вересня 2012 року; договору підряду від 12 жовтня 2012 року; розрахунку до позовної заяви про стягнення безпідставно набутого майна та послуг і вартості ремонту квартири. Вартість будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт в квартирі становить 683 604 грн, у тому числі вартість прямих та загальновиробничих витрат (без ПДВ) становить 559 685 грн. Вартість матеріалів, виробів та конструкцій на виконання будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт у квартирі становить (без ПДВ) 452 225 грн (а.с. 123-176, т. 2).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що на момент виконання на замовлення позивача будівельних робіт по реконструкції належного відповідачу житлового будинку у відповідача були відсутні правові підстави покращувати належну їй річ за рахунок коштів позивача, що у силу статті 1212 ЦК України є підставою для стягнення з відповідача вартості проведених будівельних робіт. Позивачем надано належні та допустимі докази, які були належним чином оцінені судом апеляційної інстанції і відповідачем не спростовані, на підтвердження того, що вартість майна відповідача (житлового будинку) значно збільшилася за рахунок позивача унаслідок проведених будівельних робіт за договорами підряду від 10 жовтня 2012 року та 03 вересня 2013 року на суму 283 258 грн, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17 червня 2017 року № 16133 та актами приймання-передачі.

Посилання касаційної скарги на те, що суд апеляційної інстанції застосовував як норми договірного права (статті 837, 843 ЦК України), так і статтю 1212 ЦК України, яка регулює позадоговірні відносини, безпідставні, оскільки посилання апеляційного суду на норми договірного права (статті 837, 843 ЦК України) стосується укладених позивачем договорів підряду із виконавцями будівельних робіт і не стосується відносин між позивачем та відповідачем.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 03 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк