ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3605/18 Справа № 187/542/17 Категорія 47 Суддя у 1-й інстанції - Караул О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року

по цивільній справі за позовом Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року Курилівська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області звернулася до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії , в якій просила зобов'язати ОСОБА_1 знести незаконно побудовану газозаправочну станцію на земельній ділянці площею 0,0121 га, яка розташована в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Курилівською селищною радою в межах своїх повноважень було укладено договір оренди землі з орендарем ОСОБА_1 від 24 листопада 2014р. на земельну ділянку площею 0,0121 га, яка розташована в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Земельна ділянка передана в оренду для комерційного використання - під обслуговування магазину.

З метою виявлення випадків користування землями комунальної власності без правовстановлюючих документів, захисту законних прав та інтересів територіальної громади, здійснення контролю за використанням і охороною земель та природних ресурсів на території смт. Курилівка, розпорядженням голови Курилівської селищної ради «Про затвердження складу комісії з моніторингу законності використання землі та перегляду договорів оренди землі на території смт. Курилівка» створено Комісію з моніторингу законності використання землі та перегляду договорів оренди землі на території смт. Курилівка.

За наслідками реагування на численні звернення місцевих мешканців, Комісією Курилівської селищної ради з моніторингу законності використання землі та перегляду договорів оренди землі було виявлено численні грубі порушення законодавства у сфері земельних відносин. Земельна ділянка площею 0,0121 га, що знаходиться в межах населеного пункту на території смт. Курилівка та перебуває в оренді ОСОБА_1, використовується не за цільовим призначенням, а саме: на земельній ділянці без будь-яких дозволів встановлена газозаправочна станція з метою одержання неправомірного прибутку, чим наноситься шкода територіальній громаді в особі Курилівської селищної ради.

З метою недопущення негативних наслідків, орендарю направлено вимогу про термінове усунення порушення у землекористуванні шляхом демонтажу незаконно встановленої газозаправочної станції в найкоротший термін. Проте, орендар ігнорує дані вимоги, а газозаправочна станція продовжує у звичайному режимі незаконно працювати на території орендованої земельної ділянки, чим порушуються умови п. 16 Договору, за якими забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

П. 27 Договору передбачено, що Орендодавець має право вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, дотримання екологічної безпеки землекористування та родючості грунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів.

Таким чином, посилаючись на норми законодавства передбачені ст. 12, ч. 2 ст. 83, ст.. 122, Земельного кодексу України, ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення КСУ від 27.12.2001 №20-рп/2001, ст..ст. 32, 34, 35 ЗУ «Про оренду землі», Курилівська селищна рада просила даний позов задовольнити.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року відмовлено у задоволені позову.

У апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору оренди землі від 24.11.2014 року Курилівська селищна рада передала ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,0121 га, яка розташована в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. Земельна ділянка передана в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Вказаний договір оренди був 25.11.2014 року зареєстрований в Реєстрційні службі Петриківського РУЮ Дніпропетровській області.

Згідно актів обстеження від 19.12.2016 та 25.05.2017 року, складеними комісією Курилівської селищної ради з моніторингу законності використання землі та перегляду договорів оренди землі, встановлено що земельна ділянка площею 0,0121 га, що за адресою АДРЕСА_1 та перебуває в оренді ОСОБА_1, використовується не за цільовим призначенням, на земельній ділянці без будь-яких дозволів встановлена газозаправочна станція з метою одержання неправомірного прибутку.

Згідно витягу з державного реєстру прав від 26.12.2012 року відповідачу ОСОБА_1 належить магазин, за адресою АДРЕСА_1.

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Свідоцтва платника єдиного податку, ОСОБА_1 19.04.2012 зареєстрована як фізична особа-підприємець та має право здійснювати підприємницьку діяльність в сфері надання в оренду чи експлуатацію власного чи орендованого майна.

Судом першої інстанції правильно встановлено, оскільки договір оренди землі від 24.11.2014 року укладався Курилівською селищною радою з ОСОБА_1 як з фізичною особою, а не з фізичною особою-підприємцем, тому дана справа відноситься до юрисдикції загального суду.

Правовідносини, які виникли між сторонами щодо використання переданої в оренду земельної ділянки регулюються положеннями ЗУ «Про оренду землі».

Згідно ст.ст. 1, 2, 4 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, зокрема до повноважень селищних рад у галузі земельних відносин на території селищ належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Усі землі в межах населених пунктів перебувають у комунальній власності (частина 2 статті 83 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду.

Статтею 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст.. 13 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.. 24 ЗУ «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст.. 25 ЗУ «Про оренду землі»,орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Згідно пунктів 16, 18, 27 договору оренди землі від 24.11.2014 року, на порушення відповідачем яких позивач посилається як на підставу своїх вимог, слідує, що сторонами при укладенні договору оренди були узгоджені певні обмеження щодо використання земельної ділянки, зокрема заборона її самовільної забудови, зміни цільового призначення та покладання на орендаря обов'язку використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з договором оренди, дотримуватися екологічної безпеки землекористування та родючості грунтів, додержуватися державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів.

Згідно п. 20, п. 35 зазначеного договору, в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору та з інших підстав визначених законом, за рішенням суду на вимогу однією із сторін дія договору припиняється шляхом його розірвання. Після припинення дії договору протягом 10 днів Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, про що складається акт прийому-передачі землі. У разі невиконання Орендарем обов'язку щодо умов повернення Орендодавцю земельної ділянки Орендар зобов'язаний відшкодувати Орендодавцю завдані збитки.

Пунктом 20 та п. 35 зазначеного договору кореспондується також з вимогами ст. 34 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до якої встановлюється обов'язок орендаря у разі припинення або розірвання договору оренди землі повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що вимога позивача про зобов'язання відповідача знести незаконно побудовану газозаправочну станцію на підставі порушення ним умов договору не ґрунтується на вимогах закону та умовах договору оренди землі від 24.11.2014 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Так, відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України.

В той же час, частина 2 ст. 759 ЦК України відсилає до інших законів, якими можуть бути встановлені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зокрема ч. 8 ст. 93 ЗК України передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі» № 161 XIV від 06.10.1998 р., далі Закон №161 XIV)

Згідно із положеннями ст. 15 цього ж Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 цього ж закону власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ.

В силу ч. 1 ст. 24 Закону №161 XIV орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону №161 XIV).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону №161 XIV орендар земельної ділянки зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст. 19 ЗК України).

Відповідно до п.п.1.2,1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 р. № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за № 1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Частиною 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Використання земельних ділянкок земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Тобто, порядок використання їх власниками або користувачами визначено виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду, у даному випадку встановлених главою 6 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель, споруд, інших об»єктів загального користування.

Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації.

Судом встановлено, що згідно умов п. 2 Договору в оренду надається земельна ділянка загальною площею 0,0121 га, з них 0,0121 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно п. 15,18 Договору цільове призначення земельної ділянки: під обслуговування магазину. Інші умови передачі земельної ділянки в оренду: заборона зміни цільового призначення земельної ділянки.

Отже, за приписами ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК України земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобовязаний був використовувати земельну ділянку виключно під обслуговування магазину, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору.

В той же час, Згідно актів обстеження від 19.12.2016 та 25.05.2017 року, складеними комісією Курилівської селищної ради з моніторингу законності використання землі та перегляду договорів оренди землі, встановлено що земельна ділянка площею 0,0121 га, що за адресою АДРЕСА_1 та перебуває в оренді ОСОБА_1, використовується не за цільовим призначенням, на земельній ділянці без будь-яких дозволів встановлена газозаправочна станція з метою одержання неправомірного прибутку, тобто без зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, однак, з порушенням (зміною) виду її цільового використання в межах однієї категорії.

Встановлене свідчить про порушення відповідачем умови п.15,18 Договору, яким обумовлено використання земельної ділянки за орендарем виключно під обслуговування магазину, а також умови п. 38 Договору, який кореспондується з приписами ст. 25 Закону №161 XIV та закріплює обов'язок орендаря земельної ділянки виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача щодо надання документів, які б підтверджували зміну цільового призначенні земельної ділянки.

Проте, таких документів не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Також, безпідставно суд посилався на те, що вимога позивача про зобов'язання відповідача знести незаконно побудовану газозаправочну станцію на підставі порушення ним умов договору не ґрунтується на вимогах закону та умовах договору оренди землі від 24.11.2014 року.

Так, відповідно до приписів ст. 651 ЦК істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого ст.3 Закону України «Про охорону земель» - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу.

Саме цим, перш за все, завдано шкоди власнику землі і саме за цим критерієм порушення договору є істотним.

Як вбачається із матеріалів справи, п. 38 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

П. 40 зазначено, що спори, пов'язані з орендою землі землі, вирішуються у судовому порядку.

Ст. 375 ЦК України передбачено, що право зводити на земельній ділянці будівлі та споруди, право давати дозвіл на будівництво на своїй земельній ділянці таких споруд іншим особам має власник земельної ділянки. А згідно зі ст. 25 Закону України «Про оренду землі», орендар має право зводити на орендованій земельній ділянці будівлі і споруди лише за письмовою згодою орендодавця з дотриманням установленого законодавством порядку.

Згідно ст. 25 «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право:

? самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі;

? за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження;

? отримувати продукцію і доходи;

? здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

У п. 16 договору зазначена заборона на самовільну забудову земельної ділянки.

Встановлено, що відповідачка не зверталась до орендодавця за письмовою згодою зводити на орендованій земельній ділянці будівлі і споруди з дотриманням установленого законодавством порядку.

Відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, згідно з інформацією Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області від 19.10.2018 відсутні відомості щодо видачі або реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття закінчених будівництвом об'єктів по вул. Жовтнева, 87-г в смт. Курилівка.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував належним чином встановлених обставин справи та наведених положень закону та договору, що призвало до ухвалення неправильного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення підлягають розподілу у відповідності до 141 ЦПК України. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 1600 грн. за подачу позовної заяви. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 2400 грн.за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року - скасувати.

Позов Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 знести незаконно побудовану газозаправочну станцію на земельній ділянці площею 0,0121 га, яка розташована в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 1600 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 2400 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко