Житомирський апеляційний суд
Справа №285/862/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/862/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г. у м. Новограді-Волинському,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в сумі 8 237,39 грн., яка склалася на дату смерті дружини. Складовими суми є: тіло кредиту - 3 964,63 грн., проценти за користування кредитом - 3 815,86 грн. та пеня - 456,90 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 21 червня 2011 року із ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після смерті боржника до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття такої ніхто не звертався. Разом із тим, на день смерті з померлою проживав та був зареєстрований її чоловік - ОСОБА_1, який від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Банк направив спадкоємцю боржника вимогу про сплату заборгованості, яка залишена без задоволення.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема зазначає, що з огляду на предмет спору до обов'язків позивача належить доказування обставин про розмір боргових зобов'язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов'язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме - розмір майна, успадкованого спадкоємцем. Відповідач в силу частини третьої ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входять кредитні зобов'язання померлої дружини. На думку апелянта, посилання суду на недоведеність розміру заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у розрахунку заборгованості, що надавався до позовної заяви, зазначені усі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувалися проценти за користування кредитом та пеня. Різниця в сумах має місце через різні дати нарахування. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкодавцям у натурі. Проте, суд першої інстанції не встановив, яке саме спадкове майно (рухоме чи нерухоме) залишилося після смерті ОСОБА_2, яка його вартість та чи покриває вартість спадкового майна розмір заборгованості спадкодавця. Банк не має можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, та оцінити їх у грошовому еквіваленті, а тому для повного і всебічного з'ясувати обставин справи суд повинен був із власної ініціативи встановити дані обставини та оцінити їх у сукупності з іншими доказами.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що позивач не довів суми заборгованості спадкодавця за договором на день відкриття спадщини, існування будь-якого майна покійної, його вартості, успадкування та отримання ним майна після смерті дружини, співмірності майна із сумою боргу, тобто ліміту його відповідальності перед позивачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 21 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останньою анкети-заяви (а.с.5). За умовами договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами та Пам'яткою клієнта.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.49). Внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно з статтями 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У порядку ст.1281 ЦК України ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори з претензією від 30 листопада 2016 року, яка надійшла до нотаріального органу 13 грудня 2016 року, про включення вимог кредитора в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлої про наявну заборгованість (а.с.52).

На підставі претензії кредитора Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою 13 грудня 2016 року заведено спадкову справу №336/2016 та повідомлено, що після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися (належно звірена копія спадкової справи приєднана до матеріалів справи). Отже, відомостей про спадкоємців, які прийняли спадщину або відмовилися від такої матеріали спадкової справи не містять.

Разом із тим, із матеріалів кредитної справи вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47). При оформленні кредиту в анкеті-заяві щодо сімейного стану позичальник зазначала про те, що одружена із ОСОБА_1 (а.с.5 зворот). Відповідно до сторінки паспорта, що належить відповідачу, останній зареєстрований за адресою спадкодавця з 22 серпня 1989 року (а.с.48 зворот). Обставини того, що на час смерті позичальник була одружена із відповідачем та чоловік постійно проживав разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не спростовані. Також відсутні відомості про наявність заповіту.

Відповідно до частини третьої ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша ст.1270 ЦК України).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом в силу частини першої ст.1261 ЦК України та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із дружиною на день її смерті та у шестимісячний строк із часу відкриття спадщини від неї не відмовився у встановленому законом порядку.

Листом-претензією від 01 лютого 2017 року в порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України, ПАТ КБ «Приватбанк» (кредитор спадкодавця ОСОБА_2.) пред'явив вимоги до ОСОБА_1 (спадкоємця) про сплату заборгованості за договором шляхом одноразового платежу (а.с.54). Лист-претензія направлені відповідачу рекомендованим листом згідно з реєстром від 08 лютого 2017 року (а.с.55). Отже, висновки суду першої інстанції про те, позивач не позбавлений права вимоги, оскільки пред'явив вимоги до відповідача у строки, встановлені частиною другою ст.1281 ЦК України, є обґрунтованими та відповідають матеріалам справи. Відповідач досудові вимоги кредитора спадкодавця не задовольнив.

Поряд із цим, відповідно до положень ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст.13 ЦПК України). Диспозитивність цивільного судочинства полягає також у тому, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості, що відповідає критерію ефективності з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач одержав майно у спадщину після смерті дружини та йому передано таке майно у натурі. Як убачається із відповіді Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 11 вересня 2018 року спадкоємці ОСОБА_2 з метою оформлення спадщини до нотаріальної контори не зверталися (матеріали спадкової справи №336/2016). Банк, як кредитор, має право вимагати від спадкоємців боржника стягнення суми заборгованості за договором про надання банківських послуг, оскільки обов'язок спадкоємців боржника перед позикодавцем спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частини перша та третя ст.12 ЦПК України). Відповідач заперечив ту обставину, що після смерті дружини йому перейшло у спадок майно та наполягає на тому, що після смерті дружини спадкового майна немає.

Відповідно до п.4 частини п'ятої ст.12 ЦПК України апеляційний суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, оскільки мав сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконанні обов'язків щодо доказування. Так, із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0753 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: м. Новоград-Волинський, вул. АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 з 2014 року. Тобто, відповідач набув право власності на земельну ділянку до смерті дружини. Відомості в інших реєстрах відсутні (витяги із реєстрів приєднані до матеріалів справи).

Також позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів того, що йому чинилися перешкоди в отриманні інформації з приводу одержаного відповідачем майна у спадок після смерті дружини. Окрім того, збирання доказів у цивільній справі не є обов'язком суду за приписами частини другої ст.13 ЦПК України. У даній справі про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, не йдеться, а тому суд не наділений правом з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, а посилання в апеляційній скарзі на такий обов'язок суду не ґрунтується на засадах диспозитивності цивільного судочинства та нормах чинного процесуального права.

Отже, висновки суду першої інстанції відносно того, що позивачем не доведено одержання відповідачем майна у спадок після смерті дружини відповідає обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції з цього приводу не спростовують.

Питання вартості майна є похідним від його наявності та одержання у спадок, а відтак не потребує обговоренню при розгляді даного спору. Обставини даної справи виключають необхідність й обговорення питань розміру заборгованості ОСОБА_2 перед банком та його покриття вартістю спадкового майна.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а посилання в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, то відповідно до приписів частини першої ст.375 ЦПК України рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року.