Номер провадження: 22-ц/785/452/18
Номер справи місцевого суду: 04122018
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

відповідачі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року у складі судді Швець В.М.,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 132694грн. 07коп., посилаючись на те, що 17 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-504/038/2008, за яким ОСОБА_2 надано кредит в сумі 120582 грн.

В забезпечення виконання вищезазначеного договору між банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № SR-504/038/2008.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав обов'язки за кредитним договором, внаслідок чого станом на 19 листопада 2014 року виникла заборгованість в сумі 132694грн. 07коп., яка складається з 100171грн. 30коп. заборгованості за тілом кредиту, 11793грн. 43коп. заборгованості за відсотками по кредиту та 20729грн. 34коп. пені. Позивач просить стягнути зазначену суму з відповідачів солідарно, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, ухвалити нове. Доводи скарги полягають в тому, що судом неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, мають суперечливий характер. У справі є достатні та допустимі докази на підтвердження факту укладання договору, невиконання зобов'язання відповідачами, що безпідставно не враховано судом.

ОСОБА_3 подане заперечення на апеляційну скаргу, в якому вона посилається на те, що рішення є законним, і позивачем не надано доказів на підтвердження вимог; ОСОБА_2 грошей фактично не отримував, а їх отримала третя особа; від цієї особи вдалося отримати 18 банківських квитанцій про оплату коштів, і внесені суми не збігаються з боргом, про який заявив позивач; вимоги до поручителя припинені, оскільки позов був пред'явлений після спливу 6 місяців від дня настання строку зобов'язання, просила відмовити в задоволенні скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню із ухваленням нового по суті справи, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості, а також доказів надання кредиту ОСОБА_2

Крім того, підставою відмови у позові стала відсутність відомостей щодо детального розпису загальної заборгованості; невідповідність розрахунків квитанціям, наданим відповідачами; інформації, які суми на які рахунки зараховувалися під час погашення заборгованості; відсутність у наданому розрахунку повної вартості заборгованості; проведенням розрахунку поверхово; не зрозумілість цифр без зазначення формул, за якими проведено нарахування; надання такого неповного розрахунку лише в липні 2016 року.

Проте такі висновки суду з очевидністю суперечать матеріалам справи та на законі не ґрунтуються.

Так, кредитним договором від 17.06.2008, укладеним між Банком та відповідачем ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_2 надано кредит в сумі 120582грн. строком до 17 червня 2022 року (т.1 а.с.10-18).

На забезпечення виконання вищезазначеного договору між Банком та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки (т.1 а.с.8,9).

Відповідно до договору факторингу від 5 червня 2014 року право вимоги за кредитним договором перейшло від Банку до ТОВ ОТПФУ (т.1 а.с.25-50)

Такі обставини встановлені судом першої інстанції не спростовані відповідачами, відтак висновки суду щодо ненадання доказів отримання ОСОБА_2 коштів як підстава для відмови у задоволенні позову суперечить висновкам самого суду та матеріалам справи.

Надані ОСОБА_3 квитанції свідчать про те, що кредит певний час погашався, що є окремим доказом існування правовідносин між сторонами. При цьому доводи про те, що погашення здійснювалося третьою особою до уваги не приймається, оскільки доказами не підтверджено.

На підтвердження вимог позивачем надано розрахунок заборгованості, який первісно був долучений до позовної заяви (а.с.5-6,т.1), а також роздруківку руху коштів по кредитному рахунку відповідача із детальним зазначенням відомостей про сплату коштів та їх залишок до погашення (а.с.93-211т.1; а.с.1-133,178-182,190-212 т.2), графік платежів (183-189,т.2), які були надані на вимогу суду і були в огляді суду першої інстанції, що спростовує висновки про відсутність відомостей до заборгованість, інформації про зарахування сум погашення боргу.

Зважаючи на викладене, об'єктивних перешкод для з'ясування суми боргу у суду першої інстанції не існувало, а висновки суду щодо незрозумілості їх для суду не можуть бути поставлені у провину стороні.

При цьому зміст позовних вимог свідчить про те, що стягнення заборгованості за тілом кредиту не передбачає застосування формул, про які витребував суд, а щодо стягнення пені та процентів, то відповідні пояснення були надані представником позивача (а.с.16,т.2).

Висновки суду щодо неповноти, поверховості розрахунків та їх невідповідності квитанціям, наданим ОСОБА_3, мають узагальнюючий характер, не мотивовані та не ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах, приклади не наведені, що свідчить про не з'ясування таких обставин справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторінвизнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказамивони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зважаючи на викладене, рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню іх ухваленням нового по суті справи.

Виходячи з того, що факт укладання кредитного договору не спростований, і протягом його існування борг частково погашався, про що ОСОБА_3 надано квитанції, і факт укладання договору поруки не заперечувався, то встановленим слід вважати наявність кредитних зобов'язань, які виникли між сторонами.

Останній платіж був здійснений в квітні 2014, з того часу виконання зобов'язання не здійснювалося.

20.11.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була пред'явлена досудова вимога про дострокове погашення боргу (а.с.79,т.1,237,238т.2), яка ними добровільно не була виконана.

З розрахунку боргу, виписок з особистого рахунку вбачається, що предметом вимоги на 19.11.2014 були: 100171,30 грн. - за тілом кредиту, 11793,43 грн. - прострочені відсотки за кредитом, 20729,23 грн. - пеня за період з 05.06.2014 по 19.11.2014 (а.с.5-6,93-211,т.1).

Позовна заява пред'явлена до суду 28.01.2015 (а.с.1-4,т.1).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до п.4.1 договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань позичальник несе відповідальність у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, а саме за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена сума сплачується додатково до прострочених сум (а.с.16,т.1).

Як видно з розрахунку боргу, пеня обчислена за період, менше ніж рік в межах часу пред'явлення вимоги про дострокове стягнення за формулою: сума заборгованості *1%*кількість днів прострочення, що відповідає умовам договору.

З квитанцій про погашення боргу, наданих ОСОБА_3 вбачається, що зобов'язання виконувалося частково і останній платіж було здійснено в квітні 2014 (а.с.9-13).

Надаючи оцінку відповідності сплачених коштів тому, як це відображено у відомостях особистого кредитного рахунку ОСОБА_2, встановленим слід вважати те, що сплачені кошти розподілялися в порядку черговості, а саме: в порядку п. 1.5.1.3. договору, яким передбачено, що при надходженні до банку коштів для виконання боргових зобовязань банк направляє такі кошти на погашення зобовязань в наступній черговості: 1)прострочені проценти за користування кредитом; 2)проценти, нараховані на прострочену до повернення суми кредиту; 3)прострочена до повернення сума кредиту; 4) пеня за несплату в строк суми процентів (а.с.14,т.10), що пояснює розбіжності у сумах за квитанціями тому, як це відображено на рахунку.

Що стосується правильності зарахувань сплачених коштів, то для піддання сумніву презумпції правомірності розрахунків, необхідні спеціальні пізнання, про можливість заявити клопотання про призначення експертизи в суді апеляційної інстанції було роз'яснено ОСОБА_3, проте вона таким правом не скористалася і від проведення експертизи відмовилася, відтак доводи про неправильність розподілу коштів на погашення боргу до уваги не приймаються.

Зважаючи на такі норми права, умови договору, та встановлені фактичні обставини вимоги про стягнення заборгованості ґрунтуються на законі.

Враховуючи те, що останній платіж було здійснено в квітні 2014, із позовом до суду позивач звернувся 28.01.2015 (а.с.1-4,т.1), то підстав для застосування строку позовної давності, про яку заявлено стороною відповідачів, не має, тому вимоги, пред'явлені до ОСОБА_2, підлягають задоволенню в повному обсязі.

З договору поруки від 17.06.2008 вбачається, що договір набирає чинності з дати його підписання і діє до повного виконання боргових зобов'язань, а відповідальність поручителя припиняється після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі (п.4).

Викладене свідчить про те, що в такий редакції договору строк поруки не є визначеним, відтак порука припиняється, якщо протягом шести місяців кредитор з часу останнього платежу не пред'явив вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів (така позиція висловлена в постанові ВСУ від 17.09.2014 справа №6-53цс14).

Враховуючи викладене, підстав для припинення поруки повністю не вбачається, оскільки позивач звернувся в межах шестимісячного строку з часу пред'явлення досудової вимоги, проте з пропуском кількох місяців з часу останнього платежу, тому розмір процентів до сплати як періодичних платежів до часу пред'явлення вимоги підлягає зменшенню і тому відповідальність ОСОБА_3 по ним обмежена лише 3157,45 грн. В решті підстави для зменшення боргу відсутні, оскільки пред'явлені в межах строків, і тіло кредиту є достроковим стягненням.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення вимог.

Керуючись ст.ст.374,376,379,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» солідарно заборгованість за тілом кредиту в розмірі 100171,31 грн., пеню в розмірі 20729,34 грн., за процентами: стягнути з ОСОБА_2 - 11793,43 грн., з ОСОБА_3 - 3157,45 грн.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: