Постанова

Іменем України

13 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 552/6135/16-ц

провадження № 61-43621св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Чернецька Ірина Павлівна, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кравченко Ольга Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року у складі судді Миронець О. К. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Карпушина Г. Л., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що при підписані заповіту ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв'язку з тяжким захворюванням. Крім того, заповіт не відповідав дійсній волі ОСОБА_8, оскільки заповіт складений на ім'я сторонньої особи.

Просив суд визнати недійсним заповіт від 15 лютого 2016 року, який складений ОСОБА_8 на випадок її смерті та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І. П.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 березня 2017 року до участі у справі залучено приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кравченко О. О. як третю особу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів того, що на момент складання заповіту ОСОБА_8 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому не дає підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки висновкам експертиз в сукупності з іншими матеріалами справи та показаннями свідків.

У жовтні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_5 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Чернецька І. П. просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

У листопаді 2018 року до суду надійшли пояснення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_4 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на підстави глави 86 ЦК України.

Суд встановив, що 26 січня 2016 року ОСОБА_8 склала заповіт на випадок своєї смерті, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_4

15 лютого 2016 року о 18.00 годині ОСОБА_8 склала новий заповіт в присутності свідків на випадок своєї смерті, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

Цей заповіт був підписаний ОСОБА_9 та прочитаний вголос нотаріусом в присутності двох свідків: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І. П. та зареєстрований в реєстрі № № 40,41. З тексту заповіту вбачається, що ОСОБА_8 не може підписати заповіт через фізичні вади, спричинені хворобою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Після її смерті приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І. П. відкрита спадкова справа за заявами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 У своїх заявах вони зазначили, що приймають спадщину на підставі заповіту від 15 лютого 2016 року.

Згідно з актом судово-психіатричного експерта від 03 серпня 2017 року № 342, ОСОБА_8 на час посвідчення заповіту 15 лютого 2016 року о 18.00 годині виявляла ознаки астенічного розладу органічного походження (стан глибокої астенії). Ступінь вираженості астенічного розладу у досліджуваної був таким, що істотно впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення заповіту 15 лютого 2016 року.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 20 березня 2018 року № 5 ОСОБА_8 під час складання заповіту 15 лютого 2016 року ознак психічних розладів не виявляла і за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (статті 1248 ЦК України).

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

Згідно із статтею 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Суди попередніх інстанцій встановили, що висновком експертизи не встановлено абсолютну неспроможність ОСОБА_8 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України.

Обставини, з якими закон пов'язує застосування частини першої статті 225 ЦК України не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 у справі № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1531цс16 та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 61-5896св18 та спростовує доводи касаційної скарги.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим, вони були предметом перевірки і оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик