Справа № 449/1225/17 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/2431/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 лютого 2018 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В січні 2018 року від сторін у справі поступили письмові заяви про укладення мирової угоди між ними, з метою мирного врегулювання спору.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 лютого 2018 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, згідно якої:

1. Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано, що фактичні шлюбні відносини між ними виникли у зв'язку із спільним проживанням однією сім'єю з 2008 року.

1.1. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя є наступне нерухоме майно, придбане Сторонами за час спільного проживання: земельна ділянка для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2).

1.2. Наведений у п. 1.1 перелік майна є вичерпним та відображає все майно (майнові права), яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

2. Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійшли згоди про добровільний поділ спільного майна наступним чином:

2.1. За ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка проживає за адресою: 40000, АДРЕСА_1, визнана право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2);

2.2. Вартість 1/2 частки ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2), відшкодовується ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у повному обсязі в момент підписання сторонами мирової угоди.

2.2.1. Підписанням даної мирової угоди ОСОБА_4 визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначену у п. 1.1 земельну ділянку, втрачає право будь-яких претензій, у тому числі право судового оскарження права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) у майбутньому.

Наслідки укладення мирової угоди Сторонам відомі та зрозумілі.

Сторони гарантують, що укладення цієї Мирової угоди не порушує права третіх осіб.

Дана Мирова угода підлягає визнанню Перемишлянським районним судом Львівської області, про що виноситься відповідна ухвала. Ухвала про затвердження мирової угоди повинна відповідати вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, та ЗУ «Про виконавче провадження», є виконавчим документом і підлягає до примусового виконання.

Дана Мирова угода набирає чинності з дня її визнання судом і є обов'язковою для Сторін.

Мирову угоду складено у трьох примірниках один з яких залишається в матеріалах справи, один - у Позивача, третій - у Відповідача.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - закрито.

Дану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, покликається на те, що між ним та ОСОБА_4 було укладено Договір позики. Відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові кошти в розмірі 7 343 760 грн. 00 коп., які зобов'язувався повернути до 21 липня 2017 року. Відтак, перехід права власності на земельну ділянку від ОСОБА_4 порушує його права, як стягувача за договором позики, оскільки фактично позбавляє його реальної можливості отримати від ОСОБА_4 погашення боргу в розмірі 8 249 342 грн. 40 коп, а відтак просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явились, від ОСОБА_4 поступило клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів визнано як необґрунтоване, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення(ухвала) першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, визнаючи мирову угоду вважав, що така не суперечить вимогам закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах сторін.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 2008р. перебуває у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 За час спільного проживання сторонами було набуто у власність наступне майно: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_3; земельна ділянка для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2). Вказане майно було придбане за спільні кошти подружжя, а відтак є спільною сумісною власністю. У зв'язку з чим просила: визнати об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2); визнати за кожним із них право власності на ? частку вищезгаданого майна.

В процесі слухання справи сторони дійшли мирової угоди, яка була визнана судом.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Як вбачається із змісту позовної заяви предметом спору є поділ спільного майна подружжя.

Як вбачається із умов мирової угоди:

- сторонами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано, що фактичні шлюбні відносини між ними виникли у зв'язку із спільним проживанням однією сім'єю з 2008 року;

- об'єктами права спільної сумісної власності подружжя є наступне нерухоме майно, придбане Сторонами за час спільного проживання: земельна ділянка для будівництва та обслуговування готельного комплексу загальною площею 0,9360 га, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2);

- наведений у п. 1.1 перелік майна є вичерпним та відображає все майно (майнові права), яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 21 липня 2016р. було укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові кошти в розмірі 7 343 760 грн. 00 коп., які зобов'язувався повернути до 21 липня 2017 року. (а.с.27)

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14 березня 2018р. було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики(а.с.28)

ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що не був залучений до участі у справі, оскільки визнанням мирової угоди порушуються його права як стягувача за договором позики, оскільки фактично позбавляє його реальної можливості отримати від ОСОБА_4 погашення боргу в розмірі 8 249 342 грн. 40 коп.

Перемишлянський районний суд Львівської області визнав мирову угоду 02.02.2018р., вийшовши за межі позовних вимог, а саме встановивши факт шлюбних відносин між сторонами з 2008р..

Крім того, визнаючи мирову угоду, суд не звернув уваги, що визнає право власності на майно, яке є нерухомим, знаходиться на території не підвідомчій Перемишлянському району.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 374, 376, 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 лютого 2018 року про визнання мирової угоди та закриття провадження - скасувати і направити справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета