ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 639/10526/15ц

Провадження № 22-ц/818/403/18

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року у складі судді Єрмоленко В.Б.

у цивільній справі № 639/10526/15ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ландграф Інна Миколаївна

про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку, витребуванні будинку із чужого володіння, -

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати недійсними довіреність , видану 12.10.2013 р. від імені позивача на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_8, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ландграф І.М., за реєстровий № 760, попередній договір купівлі-продажу будинку, посвідчений зазначеним нотаріусом 12.10.2013 р. за реєстровим № 764, договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4, який діяв за довіреністю ОСОБА_7, та ОСОБА_3,посвідчений 27.11.2013 р. приватним нотаріусом Ландграф І.М. за реєстровим № 958., витребувати на користь ОСОБА_1 від ОСОБА_3 житловий будинок з обслуговуючими його будівлями та спорудами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він був власником спірного житлового будинку з 19.08.2009 р. Оскільки у брата ОСОБА_9 в жовтні 2013 р. виникла потреба в грошових коштах, тому він звернувся до позивача з проханням поїхати з ним до нотаріальної контори, де під заставу документів на належний житловий будинок АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 надасть йому необхідну суму. В кабінеті у нотаріуса 12.10.2013 р., де були також присутні декілька незнайомих осіб обговорювалось питання позики коштів брату під заставу будинку. Нотаріус, взявши документи на власність, запропонував ОСОБА_7 поставити підписи на листах. Оскільки, як зазначає ОСОБА_7, він є неписьменною людиною, нотаріус написала для нього окремі букви і він їх скопіював на листи, що були надані нотаріусом, але в яких конкретно документах він поставив підпис не знає, йому ці документи не зачитувались і якою мовою він володіє, нотаріус не запитувала. Позивач стверджує, що не мав наміру продавати будинок, він є для нього та його родини та п'ятьох неповнолітніх дітей єдиним житлом, договір купівлі-продажу з ним не укладався, довіреність на користь ОСОБА_4 не видавав, грошові кошти за будинок не отримував, зміст підписаних документів не розумів, тому як він є неписьменною особою, що підтверджено психологічною експертизою, проведеною в іншому провадженні. На підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України просить визнати довіреність та договори купівлі-продажу недійсними та витребувати у ОСОБА_3 будинок.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 04 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Зазначили, що судом першої інстанції були допущені невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильно застосовані норми матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є неписьменною особою. Зміст документів, під якими він ставив свій підпис у нотаріуса, йому не був відомий та зрозумілий.

Він ніколи не мав намір продати будинок, який є єдиним житлом для нього та його родини. Як йому вже зараз стало зрозуміло між ним та ОСОБА_3 було укладено попередній договір щодо купівлі продажу житлового будинку. Довіреність на ОСОБА_4 на підставі якої укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, ним ніколи не підписувалася та не видавалася. Грошові кошти, які були нібито передані за договором купівлі продажу, йому не передавалися.

Він не мав вільного волевиявлення на укладання договору купівлі продажу житлового будинку, а тому угода, яка укладена від його імені, укладена із застосуванням обману між рідними особами - сином ОСОБА_4 та його матір'ю ОСОБА_3

Посилаються на висновок судово-психологічної експертизи № 7600 від 27 жовтня 2015 року, яку було проведено в іншій цивільній справі, в якому зазначено, що позивач володіє російською мовою, проте навіть дана мова не є для нього рідною мовою, оскільки він є представником етнічної групи циган, він не міг самостійно прочитати текст довіреності та попереднього договору купівлі продажу, а нотаріус йому документи не зачитувала, доказом чого є відсутність в текстах документів посилання на те, що нотаріус зачитувала документи.

ОСОБА_3 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволені апеляційної скарги.

Обгрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_3 детально описує хід проведення нотаріальних дій щодо нотаріального посвідчення оспорюваної довіреності та попереднього договору купівлі-продажу.

Окремо наголошує на тому, що ОСОБА_1 перед підписання довіреності самостійно прочитав її текст і власноручно без сторонньої допомоги підписав довіреність.

Також перед підписання попереднього договору купівлі-продажу, нотаріусом було роз'яснено умови та наслідки укладання такого договору. ОСОБА_1 власноручно без сторонньої допомоги підписав попередній договір, після отримання від неї грошових коштів за попереднім договором.

Коли всі документи, необхідні для оформлення договору купівлі продажу були зібрані, вона зустрілася із ОСОБА_1 та передала йому обумовлену суму за купівлю продаж будинку.

Також просить звернути увагу суду на ту обставину, що і апеляційна скарга підписана ОСОБА_1 особисто.

Представником третьої особо приватного нотаріуса ХМНО Ланграфт І.М. - Герасименя О.Ю. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з огляду на те, що викладені в ній доводи та твердження є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності.

Зазначає, що під час проведення нотаріальних дій, нотаріусом було роз'яснено правові наслідки оформлення та посвідчення оспорюваної довіреності та попереднього договору , з'ясовано питання щодо розуміння ОСОБА_1 української мови.

Усі підписи на нотаріально посвідчених документах та в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій ОСОБА_1 робив власноручно, про свою неписьменність нотаріуса не повідомляв.

Після підписання попереднього договору, кожна сторона отримала на руки по екземпляру нотаріально посвідченого попереднього договору.

Посилання скаржника на те, що нотаріусом порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, в частині зачитування вголос спірних довіреності та попереднього договору, є необґрунтованими, спростовується поясненнями присутніми під час вчинення нотаріальних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Договір купівлі - продажу житлового будинку , який належав ОСОБА_1 було нотаріально посвідчено після перевірки повноважень ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, підтвердження факту здійснення розрахунків за договором. Після здійснення відповідних нотаріальних дій, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3

Під час здійснення нотаріальних дій ОСОБА_1 не оголошув свого наміру отримати кошти під заставу свого будинку.

Зазначає, що у відповідній графі паспорт ОСОБА_1 містить його особистий підпис, також саме ОСОБА_1 підписано апеляційну скаргу, що спростовує твердження апелянта щодо його не писемності.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню , за таких підстав.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

За приписами ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що 20 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено попередній договір , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ландграф І.М., за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався продати, а ОСОБА_3 - купити житловий будинок АДРЕСА_1 за 240000 грн., що сторони домовились рахувати на момент укладення договору, як еквівалент 30000 доларів США. ОСОБА_12 зобов'язався зібрати та підготувати всі необхідні для продажу довідки і документи, у тому числі оформити та отримати експертний висновок про грошову оцінку нерухомого майна, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав, а також отримати довідку про стан зареєстрованих осіб, сплатити заборгованість за комунальні та інші послуги стосовно вищевказаного нерухомого майна на день підписання і нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, пред'явити довідки і квитанції про оплату комунальних та інших платежів. В забезпечення виконання договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_3 попередньо видає ОСОБА_12 забезапечувальний платіж у розмірі 144000 грн., що сторони домовились рахувати як еквівалент 18000 євро, а решту грошей ОСОБА_3 зобов'язалася передати при укладенні договору продажу нерухомого майна . Крім того, ОСОБА_12 отримав платіж у розмірі 17520 грн., що складало 1600 доларів США. Оригінальні примірники попереднього договору видані ОСОБА_12 та ОСОБА_3 ( а.с. 8).

20 жовтня 2013 року приватним нотаріусом ХМНО Ланграфт І.М. посвідчено довіреність, реєстровий номер 760, відповідно до якої ОСОБА_12 уповноважує ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4, зокрема, представляти його інтереси в установах, підприємствах, організаціях, у тому числі комунальних службах, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ЖЕО, експертних організаціях з питань збору документів для посвідчення договору відчуження належного позивачу на праві власності будинку АДРЕСА_1 та, в наступному, продати від його імені вказаний житловий будинок на умовах та за ціну за їх розсудом, одержати належні йому гроші від продажу зазначеного житлового будинку( а.с.10).

27.11.2013 р., приватним нотаріусом ХМНО Ландграф І.М. за реєстровим № 958, посвідчено договір купівлі продажу, відповідно до якого ОСОБА_4,що діє від імені ОСОБА_1, як продавця на підставі довіреності , посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Ланграф І.М. 12 жовтня 2013 року за реєстровим № 760, передав у власність ОСОБА_3, а покупець прийняв житловий будинок № АДРЕСА_1 . Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за 264300 грн., які отримані продавцем до підписання договору . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна( а.с. 9, 116-119).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до пункту 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв'язку зі статтею 10 ЦПК України (2004 року)наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України, позивач в силу положення частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року зобов'язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

У даній справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними довіреності , попереднього договору та договору купівлі продажу , правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про наявність умислу в діях відповідачів і як наслідок введення позивача в оману щодо умов спірних договорів є необґрунтованими, оскільки позивачем такий умисел не доведено.

Матеріали справи та встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав вважати, що дії відповідачів при укладанні спірних договорів суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку відповідачів, який був спрямований на введення позивача в оману.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення попереднього договору позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Перебіг обставин, за яких укладалися оспорені ОСОБА_1 договори, свідчать про наявність у нього більш ніж достатнього часу і можливості скористатися допомогою інших осіб з метою з'ясування змісту договорів і правових наслідків їх вчинення та вчинити заходи , спрямовані на забезпечення дійсного волевиявлення.

Крім того, ОСОБА_1 та його представником не надано належних та допустимих доказів, а матеріали справи таких не містять, які б підтвердили їх доводи про правопорушення з боку нотаріуса.

Таким чином доводи скаржників про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Ці доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду та з їх оцінкою.

Апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновкам суду обставинам справи, а доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2018 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина