ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

11 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3925/18
Головуючий у першій інстанції Коверзнев В.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/144/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Онищенко О.І.,

секретар - Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач виконавчий комітет Чернігівської міської ради, третя особа Квартирно експлуатаційний відділ м. Чернігова,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідача: Католика М.А., ОСОБА_3 , представника третьої особи Карпенко Я.А.,

розглянув апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2018 року у складі судді Коверзнева В.О., повний текст якого складено 30.07.2018 року у м. Чернігові,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання неправомірною відмови щодо виключення з числа службових житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина позивача. Просив зобов`язати відповідача прийняти рішення про виключення зазначеної квартири з числа службових, для постійного проживання, із зняттям з квартирного обліку.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виражене у п. 3.4. рішення від 17.05.2018 року за № 214 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключенні з числа службових житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина позивача, який є учасником бойових дій. Просив зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо виключення з числа службових житлових приміщень квартиру АДРЕСА_2 та надання її родині позивача для постійного проживання, із зняттям з квартирного обліку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2018 року позов задоволено, визнано протиправним і скасований пункт 3.4. рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 року № 214 про відмову у виключенні з числа службових жилих приміщень однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради у місячний строк від дня набрання рішенням суду законної сили ухвалити рішення про виключення однокімнатної квартири АДРЕСА_2 з числа службових жилих приміщень, надати їй статус житлової квартири та закріпити за ОСОБА_1 , з одночасним зняттям ОСОБА_1 з квартирної черги. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Чернігівської міської ради просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Доводи скарги зводяться до того, що суд не врахував загальних норм забезпечення житлом, встановлених для осіб, які також набули право на отримання житла за рахунок держави і що це житло надається в порядку черговості, що позивач у списку першочерговиків знаходиться під номером 207 і що у загальній черзі позивач перебуває під номером 33 по даті зарахування на квартирний облік.

Вважає, що дії Комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України в процесі розгляду питання виключення квартири з числа службових та надання її позивачу для постійного проживання, зафіксованими в протоколі комісії № 794 від 14.12.2017 року є неправомірними через порушення норм обов`язковості дотримання черговості квартирного обліку осіб, які виявили бажання на отримання цього житла.

Звертає увагу суду на те, що саме виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган, що уповноважений здійснювати державне управління у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, має завдання забезпечувати додержання порядку розподілу жилої площі та порядку надання громадянам жилих приміщень, прийняв законне рішення 17.05.2018 року № 214, яке відповідає конституційним принципам рівності, черговості, наявності потреби, а тому, суд не мав права зобов`язувати відповідача приймати за нього рішення про виключення квартири з числа службових жилих приміщень з наданням їй статусу житлової квартири, оскільки, суди не наділені повноваженнями вирішувати такі питання, тобто, суд фактично здійснив втручання у дискреційні повноваження органу державної влади.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа Квартирно експлуатаційний відділ м. Чернігів вважає доводи апеляційної скарги виконавчого комітету Чернігівської міської ради надуманими та необґрунтованими. Вказує на те, що вибірка військовослужбовців зі списків загальної черги, що міститься в апеляційній скарзі, була зроблена самим представником відповідача на власний розсуд. Деякі з зазначених у списку військовослужбовців мають право на отримання службового приміщення, деякі вже отримали службову квартиру, а деякі отримали службову квартиру і мають право змінити статус службової на постійну.

Вважає, що посилання відповідача на те, що від військовослужбовців, які знаходяться попереду позивача, не надходило заяв про поступлення в черзі, не заслуховує на увагу, оскільки законодавчі акти, які регулюють питання квартирного обліку військовослужбовців Збройних Сил України, таких вимог не містять.

Звертає увагу на те, що протокольним рішенням Комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України, яким було ухвалено надати у постійне користування позивачу квартири із зняттям його з квартирного обліку, ніким не оскаржувалось, а отже, є чинним. При прийнятті цього рішення, усі передбачені Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року, положення були дотримані і виконані.

Посилається на те, що відмова виконавчого комітету у виключенні з числа службових жилих приміщень квартири, в якій проживає позивач зі своєю родиною, є незаконною, адже таке рішення позбавляє позивача, який має вислугу років у Збройних Силах України 24 роки 8 місяців, на володіння та користування своїм житлом з правом у майбутньому на приватизацію цієї квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, вказуючи на те, що твердження відповідача стосовно порушення прав інших осіб, які перебувають на черзі на отримання житла є такими, що не стосуються предмету спору та не свідчать про порушення норм ЖК УРСР. Інформація, яка міститься в апеляційній скарзі стосовно списку військовослужбовців, які мають першочергове право на отримання житла ніж позивач, є некоректною та не відповідає наявним в справі доказам.

Зазначає, що позивач перебуває на квартирному обліку в чернігівському гарнізоні з 01.03.1999 року, в той час, інші військовослужбовця, хоч і перебувають на черзі з датою постановки раніше позивача, але були поновлені на черзі в чернігівському гарнізоні після 2014 року, у зв`язку з переводом для проходження військової служби.

Вказує, що своїм рішенням виконавчий комітет Чернігівської міської ради не дотримався вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким чітко передбачено право учасників бойових дій на першочергове забезпечення житлом.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що ухвалюючи рішення про відмову у зміні статусу квартири відповідачем здійснено непропорційне втручання в право позивача на мирне володіння житлом, оскільки таке рішення позбавляє його права мати квартиру у постійному користуванні, а в подальшому набути право власності на квартиру шляхом її приватизації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є полковником Збройних Сил України та має пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. Станом на 10.04.2018 року має вислугу років на військовій службі - 24 роки 08 місяців (а. с. 7-9, 12).

З 01.03.1999 року він перебуває в загальній черзі на отримання житла під номером 33, а як особа, яка має першочергове право на отримання житла під номером 12 (а. с. 123).

Наразі позивач разом зі своєю сім`єю проживає в квартирі АДРЕСА_2 .

26.01.2018 року начальник Чернігівського гарнізону направив на адресу відповідача клопотання, яке було погоджене з Квартирно експлуатаційним відділом м. Чернігів, про виключення квартири з числа службових жилих приміщень. 01.03.2018 року з аналогічним проханням до відповідача звернувся і ОСОБА_1 .

Проте листом від 16.03.2018 року виконавчого комітету Чернігівської міської ради у задоволенні прохання позивача відмовлено, а рішенням від 17.05.2018 року № 214, зокрема, пунктом 3.4. Квартирно експлуатаційному відділу м. Чернігів відмовлено у зміні статусу службової однокімнатної, житловою площею 17,2 кв.м, квартири АДРЕСА_2 та закріпленні її за зареєстрованою та проживаючою у ній сім`єю ОСОБА_1 (а. с. 94-95).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на ефективний засіб захисту закріплено і в ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Статтею 10 ЦПК України також визначено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах та згідно з вимогами, встановленими Житловим кодексом УРСР та іншими законодавчими актами. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надається один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної у місті ради народних депутатів.

Пунктом 2.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень передбачено, що всі рішення щодо виключення житлового приміщення із числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення виключається із числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно експлуатаційних управлінь.

Також, пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що для виключення квартир із числа службових начальником гарнізону, за погодженням з КЕВ району, направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті рад про виключення квартир із числа службових з обов`язковим додаванням протоколу засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Силах України від 14.12.2017 року № 794 було ухвалено рішення про надання квартири АДРЕСА_2 у постійне користування позивачу із зняттям його з квартирного обліку (а. с. 13).

Отже колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про те, що при вирішенні статусу квартири були дотримані вимоги чинного законодавства, що позивач має понад 24 роки вислуги на військовій службі, з 1999 року перебуває в черзі на отримання житла, понад чотири роки тому набув право на першочергове отримання житла, проте, останній позбавлений отримати це житло як постійне внаслідок прийняття відповідачем незаконного рішенням про відмову у зміні статусу службової житлової квартири, в зв`язку з чим, грубо порушуються права та інтереси позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою допущені порушення КЕВ м. Чернігів та Комісією з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України норм обов`язковості дотримання черговості квартирного обліку осіб, які виявили бажання на отримання цього житла, до уваги апеляційним судом не сприймаються, оскільки спростовуються дійсними обставинами даної справи та доказами, які в ній знаходяться. Апеляційний суд не бере до уваги дані, які містяться в апеляційній скарзі стосовно списку військовослужбовців, які мають першочергове право на отримання житла ніж позивач, оскільки ця інформація дійсно є некоректною та не відповідає наявним в справі доказам.

Так, під час розгляду даної справи суд апеляційної інстанції не отримав обґрунтованої відповіді та пояснень від представника відповідача з приводу того, чому було змінено статус квартир наданих іншим військовослужбовцям, прізвища яких у вищевказаному списку були відсутні, тоді як позивач є у списку.

З доводами апеляційної скарги про те, що суд фактично втрутився в дискреційні повноваження виконавчого комітету Чернігівської міської ради, колегія суддів також не погоджується та вважає, що в даному випадку, позивач, як особа, права якого були грубо порушені, не мав іншої можливості, ніж звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у цього органу за законом не існує, суд має право зобов`язати цей орган вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що захистити порушене право ОСОБА_1 на житло можливо саме у спосіб, вибраний позивачем, крім того, такий засіб правового захисту, як вже зазначалось вище, є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що доводів, які б спростовували правильність висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 17.12.2018 року.

Головуючий: Судді: