Дата документу 24.10.2018
ЄУ № 420/1791/18
Провадження №2/420/757/18
У Х В А Л А

24 жовтня 2018 року смт. Новопсков

Луганська область

Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Проньки В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Разом з позовом позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно корпоративні права, яке належить на праві власності ПСП «Добробут» та ПСП «Відродження», в тому числі в будь-який спосіб заборонити особам, які уповноважені вчиняти правочини від імені товариства, вчиняти будь-які дії направлені на відчуження основних засобів товариства, корпоративні права товариства та/або дії направлені на припинення прав користування (оренди) земельними ділянками, в тому числі дії направлені на розірвання укладених договорів оренди земельних ділянок; та накласти арешт на рахунки ПСП «Добробут» та ПСП «Відродження», відповідача, унеможливити виконання останнім своїх грошових зобовязань перед позивачем.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову на предмет її відповідності вимогам ст.151 ЦПК України, дійшов висновку про повернення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з імперативними приписами ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

В порушення вказаних вимог, в поданій до суду заяві не зазначено доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Крім того, в заяві не зазначено інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, зокрема, про кількість, вартість майна, суми грошових коштів, рахунки ПСП «Добробут», ПСП «Відродження» та відповідача ОСОБА_2, на які заявник просить накласти арешт для вирішення питання про співмірність заявленого заходу забезпечення позову із його ціною, та не надано жодних доказів на підтвердження зазначеного.

Згідно ч. 5 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 352,40 грн.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

До заяви про забезпечення позову позивачем додано меморіальний ордер №КП/8708/2 від 07.08.2018 про сплату судового збору у розмірі 704,80 грн. Разом з тим, як вбачається з призначення платежу, судовий збір сплачено за позов ОСОБА_1, а не за заяву про забезпечення позову, а відтак вказаний меморіальний ордер не може бути належним доказом сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

За приписами ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вона у відповідності до ч. 9 ст. 153 ЦПК України підлягає поверненню заявнику.

Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника права повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 151-153, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя повернути заявнику ОСОБА_1.

Роз'яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя: В.В. Пронька