Справа № 204/6236/17
Провадження № 2/204/524/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого професійного училище №17 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року до суду з позовом звернувся позивач в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ директора Вищого професійного училища № 17 від 18.08.2017 року № 91-к/тр в частині звільнення його, викладача предмету «Захист Вітчизни», 06.09.2017 року у звязку з закінченням строку дії контракту згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України; поновити його на посаді викладача предмета «Захист Вітчизни» у вищому професійному училищі № 17та згідно остаточного розрахунку від 23.07.2018 року просив стягнути з Вищого професійного училища № 17 на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 07.09.2017 року по 23.07.2018 року у розмірі 60 571 грн. 30 коп., а також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., та допустити негайне виконання рішення щодо поновлення його на посаді.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до наказу директора Вищого професійного училища № 17 від 21.07.2014 року № 60-к/тр, він був прийнятий на посаду майстра виробничого навчання за контрактом. На підставі власної заяви і контракту від 01.09.2014 року та відповідно до наказу директора Вищого професійного училища № 17 від 01.09.2014 року № 60-к/тр був переведений з 01 вересня 2014 року, на посаду викладача предмету «Захист Вітчизни» за контрактом. 06 вересня 2017 року відповідно наказу директора Вищого професійного училища його звільнили у звязку із закінченням строку контракту. Звільнення вважає незаконним. Строк дії контракту був встановлений з 01.09.2014 року до 06.09.2015 року. У день закінчення строку контракту від 01.09.2014 року, а саме: з 06.09.2015 року його не було встановленим порядком звільнено з роботи та він наступного дня 07.09.2015 року, після закінчення строку контракту вийшов на роботу та був допущений до роботи та з ним продовжились трудові правовідносини до 06.09.2017 року. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, дія контракту від 01.09.2014 року була продовжена на невизначений строк. На підставі зазначеного вище, можна зробити висновок, що відповідач звільнив його без законних на те підстав, а тому він повинен бути поновлений на посаді викладача предмета «Захист Вітчизни» у Вищому професійному училищі № 17 та йому повинен бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Також, протиправні дії відповідача, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для забезпечення належного рівня життя, що в подальшому може негативно вплинути на стан його здоровя. Тому, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

19 лютого 2018 року від директора Вищого професійного училища № 17 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що після закінчення терміну дії цього контракту позивач працював на посаді викладача безстроково, згідно ч. 1 ст. 23 КЗпП України. З метою упорядкування трудових відносин з усіма педагогічними працівниками ВПУ № 17, через зміни в організації праці, усі педагогічні працівники були попереджені за 2 місяця про зміни в організації трудових відносин та перехід трудових відносин на умовах контракту. При укладанні трудового договору від 24.10.2016 року сторони обумовили строк його дії. Контракт, як різновид строкового договору може переукладатися декілька разів, але посилання на те, що з позивачем фактично був укладений трудовий договір з 2014 року на невизначений термін, не відповідає обставинам справи. Позивач прийнятий на роботу на строк, зазначений ним у заяві про прийняття на роботу, Контракт є строковим договором, припинення якого можливе на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Отже, поширення сфери укладання контрактів на педагогічних працівників ВПУ № 17 було здійснено відповідно до норм діючого законодавства. Позивач в установленому законом порядку не оскаржував наказ ВПУ № 17 від 02.09.2016 року № 428 «Про зміни в організації праці та попередження працівників», процедуру переведення педагогічних працівників на контракту форму. Щодо відшкодування моральної шкоди через позбавлення права на працю ОСОБА_3, моральних страждань і втрати нормальних життєвих звязків, то дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 перебуває на пенсійному забезпечення як військовий пенсіонер, тобто отримує гарантоване державою матеріальне забезпечення. За період роботи, до своїх обовязків відносився не завжди задовільно. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги необґрунтованими, поновлення на роботі буде незаконним, а тому вимоги задоволенню не підлягають.

20 березня 2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що в день закінчення строку контракту від 01.09.2014 року, а саме: 06.09.2015 року його не було встановленим порядком звільнено з роботи та він наступного дня, 07.09.2015 року, після закінчення строку контракту вийшов на роботу і був допущений до роботи та з ним продовжились трудові правовідносини до 06 вересня 2017 року. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, дія контракту була продовжена на невизначений термін та він працював на посаді викладача захисту вітчизни.

3 квітня 2018 року від представника відповідача також до суду надійшли заперечення на позов, в яких вона доповнила, що пояснення позивача, що після закінчення строку дії контракту з викладачем від 01.09.2014 року строк дії було продовжено на невизначений термін суперечить п. 6.2 ст. 6 вказаного Контракту. За п. 6.2 ст. 6 Контракту з викладачем від 01.09.2014 року підставою для розірвання цього контракту є закінчення строку його дії. Ніяких письмових заяв про укладання контракту на новий термін позивач не надавав. А вимогами контракту не передбачено продовження терміну його дії. В той же час, слід зазначити, що позивачем трудові відносини фактично тривали, та існував звичайний трудовий договір в усній формі на невизначений строк. На зазначеній підставі позивач обґрунтував свій позов і законність свого звільнення. Лише у відзиві на позов від 20.03.2018 року позивач визнав існування іншого контракту з викладачем від 24.10.2016 року, після закінчення строку якого відповідач звільнив його з роботи. Позивач залишає поза увагою те, що згідно чинного законодавства роботодавцям дозволено укладати контракт, як при прийомі робітника на роботу, так і пізніше, тобто в процесі наявних трудових відносин з працівником. Також, твердження позивача, що вимоги наказу ВПУ № 17 від 02.09.2016 року № 428 «Про зміни в організації праці та попередження працівників», за яким усі педагогічні працівники, були попереджені за 2 місяці про зміни в організації трудових відносин, на нього не розповсюджується суперечать ст. 21,32 КЗпП України, а саме: заяві позивача від 24.10.2016 року про прохання укласти з ним трудовий контракт з 01.11.2016 року по 06.09.2016 року, контракту з викладачем від 24.10.2016 року підписаний сторонами, в тому числі позивачем. Посилання позивача на відсутність наказів про його звільнення 31.10.2016 року та про його прийняття з 01.11.2017 року суперечить власній заяві від 24.10.2016 року, за якою безстроковий трудовий договір за його бажанням та з урахування його інтересів було переукладено на строковий трудовий договір, після закінчення строку якого відповідач звільнив його з роботи. Звільнення позивача на підставі наказу № 91-к від 18.08.2017 року, відбулося не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку дії контракту з викладачем від 24.10.2016 року та в діях відповідача не вбачається порушень вимог норм КЗпП України.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначила, що позивача було звільнено у звязку з закінченням строку контракту, порушень норм КЗпП України не вбачається.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2014 року між Вищим професійним училищем № 17 та ОСОБА_1 було укладено контракт, згідно якого останній приймається на роботу до Вищого професійного училища № 17 на посаду майстра виробничого навчання на строк з 21.07.2014 року по 06.09.2015 року.

Згідно з наказом 21 липня 2014 року № 63-к/тр, ОСОБА_1 прийнятий на посаду майстра виробничого навчання за контрактом з 21.07.2014 року по 06.09.2015 року з окладам згідно зі штатним розкладом по 10 тарифному розряду.

ОСОБА_4 Вищого професійного училища № 17 від 01 вересня 2014 року № 80, ОСОБА_1 з майстра виробничого навчання, переведений на посаду викладача предмету «Захист Вітчизни» з 01.09.2014 року з окладом згідно з штатним розкладом. 1 вересня 2014 року між ОСОБА_1, як викладачем, та директором Вищого професійного училища № 17 ОСОБА_5 було укладено контракт, термін дії якого з 01.09.2014 року по 06.09.2015 року.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Таким чином, після закінчення строку дії контракт, а саме з 06.09.2015 року, позивач ОСОБА_1 працював на посаді викладача предмету «Захист Вітчизни» Вищого професійного училища № 17, безстроково.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4о. директора Вищого професійного училища № 17 від 02 вересня 2016 року № 428, з метою упорядкування трудових відносин з педагогічними працівниками ВПУ № 17, наказано попередити у письмові формі підлеглих педагогічних працівників, які не уклали контракту на період з 07.09.2016 року по 06.09.2017 року, про зміни у трудових відносинах між педагогічним працівником та вищим професійним училищем № 17.

6 вересня 2016 року ОСОБА_1 був попереджений про зміни у трудових відносинах між педагогічними працівниками та вищим професійним училищем № 17, що підтверджується особистим підписом позивача у попередженні.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 надав на імя директора ВПУ № 17 заяву, в якій просив укласти з ним трудовий договір на період з 01.11.2016 року по 06.09.2017 року.

24 жовтня 2016 року між Вищим професійним училищем № 17 та ОСОБА_1 було укладено контракт, згідно якого останній приймається на роботу до Вищого професійного училища № 17 на посаду викладача предмета «Захист Вітчизни», строк дії контракту з 01.11.2016 року по 06.09.2017 року.

Таким чином, укладаючи контракт 24.10.2016 року позивач підтвердив свою волю на укладення нового трудового договору саме на такий строк та на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений.

ОСОБА_4 директора Вищого професійного училища № 17 від 18.08.2017 року № 91-к/тр, ОСОБА_1, викладача предмету «Захист Вітчизни», звільнено 06.09.2017 року у звязку з закінченням строку дії контракту, згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України, та наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку у кількості 9 календарних днів за період роботи з 21.07.2017 року по 06.09.2017 року.

Як на підставу звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що його було звільнено з займаної посади незаконно, оскільки він працював на посаді викладача предмету «Захист Вітчизни» безстроково, так як дія контракту від 01.09.2014 року закінчилася 06.09.2015 року, а тому з 07.09.2015 року його було продовжено на невизначений строк відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України.

Приписами частини 3 статті 21 КЗпП України, передбачено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 23 цього Кодексу, строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не постановила вимогу про їх припинення.

Тому суд прийшов до висновку, що доводи позивача стосовно того, що до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, ґрунтуються на не вірному тлумаченні даної правової норми та спростовуються вищевикладеним.

Підсумовуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позивача ОСОБА_1 24 жовтня 2016 року було звільнено з посади викладача предмета «Захист Вітчизни» Вищого професійного училища № 17, законно, у звязку з закінченням строку дії контракту, а тому вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу директора Вищого професійного училища № 17 від 18.08.2017 року № 91-к/тр в частині звільнення його, викладача предмету «Захист Вітчизни», 06.09.2017 року у звязку з закінченням строку дії контракту згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, та похідні від неї вимоги щодо поновлення його на посаді викладача предмета «Захист Вітчизни» у вищому професійному училищі № 17; стягнення з Вищого професійного училища № 17 на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 07.09.2017 року, задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., яка була спричинена йому неправомірними діями відповідача, то суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що права позивача ОСОБА_1 не були порушені, стосовно нього не було вчинено неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, то підстав для задоволення позовної вимоги стосовно стягнення моральної шкоди, суд не вбачає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 21, 23, 36, 39 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: м. Дніпро, в/м №78АДРЕСА_1) до Вищого професійного училище №17 (місце знаходження: м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд. 49-а) про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська