Провадження № 2/369/3684/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Ріпка Л.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженнів місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав за даним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» про захист прав споживачів. Свої вимоги мотивувала тим, що між сторонами було укладено договір перевезення пасажира автобусом та придбано квиток №8339535 на рейс Дніпро-Київ, який відправлявся 20.12.2017 року до Києва, вартістю 296,01 грн.

19.12.2017 вона повернула квиток (у строк понад одну добу) і їй було повернуто лише 269,10 грн., тобто утримано з неї з невідомих причин 26,91 грн., що вказує є порушенням Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176.

На запит від 03.01.2017 до відповідача про надання інформації, отримала відповідь, що по квитку здійснено повернення з 10% утриманням за правилами перевізника.

Відповідач в порушення умов договору та закону, в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язань, а тому зобов'язаний повернути їй різницю у сумі квитка у розмірі 26,91 грн.

Тому, просила стягнути з відповідача 26, 91 грн. на свою користь.

В судове засіданні позивач не з'явилася, згідно заяви позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити в повному обсязі, справу просила слухати у свою відсутність.

У судове засіданні відповідач не з'явився, згідно заяви представника просив слухати справу у відсутність представника відповідача.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у зазначеній цивільній справі та призначено засідання на 03 жовтня 2018 року з викликом сторін.

01 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що у своїй діяльності відповідач керується нормами ЗУ «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, іншими нормативно-правовими актами у сфері автомобільних перевезень, а також Порядком реалізації квитків, правилами перевезення пасажирів, багажу в автобусах ТОВ «ААЗ Трейдінг - Автолюкс».

У відповідності до абз.1 п.136 постанови КМУ від 18 лютого 1997 року № 176, у разі повернення в касу автостанції квитка на автобус міжміського або міжнародного сполучення у строк понад одну добу до його відправлення, передбаченого розкладом руху, пасажирові повертається сплачена сума, крім плати за продаж квитків та збору за попередній продаж квитків.

Ця норма закріплена і в п. 2.6. Правил перевізника (в редакції на момент повернення квитка): пасажир має право відмовитися від поїздки до відправлення автобуса і отримати до повернення суму грошових коштів, рівну вартості проїзду за вирахуванням штрафних санкцій, встановлених Перевізником. Повернення здійснюється тільки агентством, в якому купувався квиток при пред'явленні пасажиром документа, що посвідчує особу, квитка і касового чека про оплату. Повернення можна зробити тільки протягом 6 місяців з дня оформлення відмови. Повернення коштів по дублікату квитка не можливий. При поверненні діють наступні правила: повертається 90% від вартості, якщо квиток здається раніше, ніж за 24 години до відправлення.

Квиток під №8339535 на рейс Дніпро-Київ 20.12.2017 був придбаний 06.12.2017 на ім'я «ОСОБА_3» за 299 грн., а не на ім'я позивача і не за 296,01 грн., як стверджує позивач.

19.12.2017 квиток під №8339535 на рейс Дніпро-Київ 20.12.2017 був повернений в касу у строк понад одну добу до його відправлення. На повернення квитка заява надійшла від ОСОБА_3. За квиток було повернено 269,10 грн. - вартість квитка за вирахуванням плати за продаж квитків та збору за попередній продаж квитків.

Тому, відповідачем не порушено вимог постанови КМУ від 18 лютого 1997 року № 176, оскільки повернено вартість квитка за вирахуванням плати за продаж квитків та збору за попередній продаж квитків, які встановлено Правилами перевізника у розмірі 10%.

Позивач зверталась із запитом до відповідача про надання публічної інформації від 03.01.2018 щодо надання інформації про підстави стягнення комісії за повернення квитка під №8339535 на рейс Дніпро-Київ 20.12.2017. Їй було надано відповідь 03.01.2018, що згідно із Правилами перевізника, при поверненні діють наступні правила: повертається 90% від вартості, якщо квиток здається раніше, ніж за 24 години до відправлення.

Листом ТОВ від 10.01.2018 вих.№3, на запит ОСОБА_4 було надано відповідь, що запитувана інформація за квитком №8339535 стосується іншої особи, а не ОСОБА_4 ОСОБА_4 було роз'яснено, що за п.136 Постанови КМУ від 18 лютого 1997 р. № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», у разі повернення в касу автостанції квитка на автобус міжміського або міжнародного сполучення у строк понад одну добу до його відправлення, передбаченого розкладом руху, пасажирові повертається сплачена сума, крім плати за продаж квитків та збору за попередній продаж квитків.

Тому, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними і не підлягають до задоволення.

16 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначила, що проживає поза межами м. Дніпропетровська, можливості приїздити у місто є обмеженими, тому було усно уповноважено знайомого ОСОБА_3 придбати для позивача квиток для поїздки у місто Київ, так само повернути його в касу. Вказує, що при цьому при купівлі квитка в касі, згідно Закону не вимагається пред'явлення документу, що посвідчує особу, і так само згідно статті 41 Закону України „Про автомобільний транспорт" при посадці у рейс міжобласного значення пред'явлення паспорту громадянина України не вимагається.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 за надання обов'язкових послуг, передбачених статтею 36 Закону України "Про автомобільний транспорт", з осіб, які придбавають квитки, справляється автостанційний збір, що включається до вартості квитка. За надання зазначених послуг додаткова плата з пасажира не стягується.

Вказує, що нав'язувати сплату коштів пасажиром, які не передбачені Законом, відповідач не має права, та вирахування 10% вартості проїзду у разі повернення квитка понад одну добу до його відправлення, що також не передбачено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Відповідач був зобов'язаний повернути позивачу суму вартості квитку у розмірі 299 грн., як передбачено Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176.

26 жовтня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява від позивача, згідно якої позивач помилково вирахувала вартість повернення квитка, а тому просила стягнути на її користь з відповідача 29, 90 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначила, що всі квитки на всі рейси компанії знаходяться у вільному доступі на сайті компанії (https://autolux.ua/ua/uk) і партнерів в мережі Інтернет, в розгалуженій мережі агентств по Україні, а також в касах на автовокзалах України, і пасажир може самостійно придбати квиток.

Відповідно до додатку №7 до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 № 503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування», проїзний документ на автобус на міжміські та міжнародні маршрути має містити прізвище пасажира та має застереження - без права передачі іншій особі.

У п. 3.4. Порядку реалізації квитків, правил перевезення пасажирів, багажу в автобусах ТОВ «ААЗ Трейдінг - Автолюкс» встановлено, що пасажир зобов'язаний при посадці пред'явити провіднику квиток на проїзд, в якому зазначено прізвище, ім'я пасажира, рейс і дата відправлення; документ, що підтверджує право на пільгу. Якщо зазначені у квитку дані не відповідають даним рейсу або не збігаються з даними в пред'явленому документі, то пасажир не має права використовувати поїздку.

Позивачем не доведено, як саме та яке право споживача порушено відповідачем, не додані докази, що підтверджують договір між сторонами.

Ця норма закріплена і в п. 2.6. Правил перевізника (в редакції на момент повернення квитка): пасажир має право відмовитися від поїздки до відправлення автобуса і отримати до повернення суму грошових коштів, рівну вартості проїзду за вирахуванням штрафних санкцій, встановлених Перевізником. Повернення здійснюється тільки агентством, в якому купувався квиток при пред'явленні пасажиром документа, що посвідчує особу, квитка і касового чека про оплату. Повернення можна зробити тільки протягом 6 місяців з дня оформлення відмови. Повернення коштів по дублікату квитка не можливий. При поверненні діють наступні правила: повертається 90% від вартості, якщо квиток здається раніше, ніж за 24 години до відправлення.

Відповідачем не порушено вимог постанови КМУ від 18 лютого 1997 року № 176, як це стверджує позивач, оскільки повернено вартість квитка за вирахуванням плати за продаж квитків та збору за попередній продаж квитків, які встановлено Правилами перевізника у розмірі 10%.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. N 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 №1184 ( 1184-2007-п ) затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту. Ці Правила визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами. Порядок проїзду міським пасажирським автомобільним транспортом і його оплати, права та обов'язки пасажирів, а також відносини автомобільних перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду, визначаються Правилами користування міським пасажирським автомобільним транспортом, що затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування.

Зокрема, згідно з п.п. 5 п. 2 визначено, що вартість квитка - сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої); п.п. 12 визначено, що пасажир - особа, якій надається послуга з перевезення транспортним засобом та яка не бере участь у керуванні ним.

Відповідно до Додатку №7 до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 № 503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування», проїзний документ на автобус на міжміські та міжнародні маршрути має містити прізвище пасажира та має застереження - без права передачі іншій особі.

Директором ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» затверджено Порядок реалізації квитків, правилами перевезення пасажирів, багажу в автобусах ТОВ «ААЗ Трейдінг - Автолюкс», який долучено до матеріалів справи, в редакції з 17.07.2017.

У п. 3.4. Порядку реалізації квитків, правил перевезення пасажирів, багажу в автобусах ТОВ «ААЗ Трейдінг - Автолюкс» встановлено, що пасажир зобов'язаний при посадці пред'явити провіднику квиток на проїзд, в якому зазначено прізвище, ім'я пасажира, рейс і дата відправлення; документ, що підтверджує право на пільгу. Якщо зазначені у квитку дані не відповідають даним рейсу або не збігаються з даними в пред'явленому документі, то пасажир не має права використовувати поїздку. По таким питанням претензії не приймаються, вартість квитка не повертається.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків, моральної шкоди, а також суд може захистити цивільне право іншим способом, встановленим договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1 та 2 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином- підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу.

Позивач вказує, що між нею та відповідачем було укладено договір перевезення пасажира автобусом та придбано квиток №8339535 на рейс Дніпро-Київ, який відправлявся 20.12.2017 року до Києва, вартістю 296,01 грн. 19.12.2017 позивач повернула квиток (у строк понад одну добу) і їй було повернуто лише 269,10 грн., утримано з неї 26,91 грн. З відповіді на відзив вбачається, що оскільки позивач проживає поза межами м. Дніпропетровська, тому нею було усно уповноважено знайомого ОСОБА_3 придбати для позивача квиток для поїздки у м. Київ, і так само повернути його в касу.

Проте, як вбачається з копії квитка під №8339535, квиток на рейс Дніпро-Київ 20.12.2017 був придбаний 06.12.2017 на ім'я «ОСОБА_3» за 299 грн., що підтверджується копією чеку №55749 від 06.12.2017.

На повернення квитка до ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» надійшла заява 19.12.2017 від ОСОБА_3, що підтверджується копією вказаної заяви.

19.12.2017 квиток під №8339535 на рейс Дніпро-Київ 20.12.2017 був повернений в касу у строк понад одну добу до його відправлення. За квиток було повернено 269,10 грн.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі ОСОБА_1 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції ", виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Разом з тим, позивачем в ході судового розгляду не надано належного підтвердження про порушення свого цивільного права, за захистом якого вона змушена була звернутись до суду, оскільки між нею та відповідачем не виникло правовідносин, які призвели до порушення її прав.

Керуючись ст. ст. 626, 627, 638 ЦК України, ЗУ «Про автомобільний транспорт», Постановою КМУ від 18.02.1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», ст. 4, ч.3 ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» про захист прав споживачів - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Дубас Т.В.