Провадження № 22-ц/779/992/2018
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й.,

за участю секретаря - Турів О.М., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року, ухвалене в м. Галич головуючим суддею Юсип І.М., повний текст якого складено 18 травня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, витрат на проїзд та судового збору,

в с т а н о в и л а:

1. Позов заявлено 21.08.2015 (а.с. 1-3 т.1).

1.1. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_4 було видано довіреність відповідачу ОСОБА_2, яка посвідчена Коваленком В.М. радником з консульських питань Посольства України у Великобританії і зареєстрована в консульському реєстрі за №570/4-1488 від 30.09.2014 та не зареєстрована в Єдиному реєстрі доручень, посвідчених у нотаріальному порядку.

Починаючи з 30 вересня 2014 року ОСОБА_3 приймає участь у судових справах, інтереси сторони ОСОБА_4 у яких представляє ОСОБА_2 на підставі довіреності.

Так, ОСОБА_2 як представником ОСОБА_4 було ініційовано розгляд справ, стороною у яких була ОСОБА_4, зокрема подано заяву 18 листопада 2014 року про скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісті відсутньою. Розгляд справи тривав 9 місяців і на протязі цього часу ним постійно наголошувалось на необхідності дослідження даної довіреності, яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі доручень, посвідчених в нотаріальному порядку. А відтак, ОСОБА_2 не вправі представляти інтереси відповідача за довіреністю ОСОБА_4, яка посвідчена радником з консульських питань посольства України у Великобританії і зареєстрована в консульському реєстрі за №570/4-1488 від 30 вересня 2014 року, оскільки дана довіреність не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Довіреність ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі № 344/19389/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 від 13 липня 2015р,. яка набрала законної сили, була визнана не дійсною. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі №344/19389/14-ц встановила, що ОСОБА_2 не мав права представляти інтереси ОСОБА_4 на підставі такої довіреності. Також ОСОБА_2 не мав права на вчинення наступних дій:

- представляти інтереси ОСОБА_4 у справі №344/19389/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів понесених на оплату комунальних послуг;

- подавати апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2015 року у справі №344/19389/14-ц;

- подавати заяву від 18 листопада 2014 року про скасування рішення суду від 16 квітня 2010 року в справі № 2о-37/2010 про визнання фізичної особи безвісті відсутньою;

- приймати участь як представник відповідача у справі № 344/9600/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів понесених на оплату комунальних послуг;

- подавати заяву від 22 червня 2015 року про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2014 року у справі №344/4380/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

- представляти інтереси ОСОБА_4 у справі №344/9463/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про припинення права власності на майно з підстав фактичної відмови від права власності. ОСОБА_4 залучена до даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, за клопотанням ОСОБА_2;

- представляти інтереси ОСОБА_4 у справі № 344/2884/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування понесених витрат на оплату комунальних послуг. ОСОБА_4 залучена у даній справі третьою особою за клопотанням ОСОБА_2

Позивач вважає, що всі дії ОСОБА_2 є незаконними, оскільки дана довіреність не зареєстрована в Єдиному реєстрі доручень, посвідчених в нотаріальному порядку. ОСОБА_2 не був уповноваженим на представництво інтересів ОСОБА_4

Відтак ОСОБА_3 був змушений приймати участь в судових засіданнях у справах, в яких ОСОБА_2 не вправі представляти інтереси ОСОБА_4, враховуючи недійсність довіреності на території України.

Дані обставини принижували його гідність, зобов'язуючи до вчинення вимушених дій, пов'язаних з підготовкою до судових засідань за заявами ОСОБА_2, а тому на підставі вищевикладеного просив стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати.

Моральна шкода, яка завдана йому, полягає в багаторічними судовими провадженнями, які ініційовані відповідачем, в результаті чого вплинули на його психологічний та духовний стан, змінили звичний спосіб життя та вимагали додаткових зусиль в організації часу та способу життя.

1.1.1. Збільшивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача 10000,0 грн моральної шкоди, 398 грн витрат на проїзд та 243 грн 60 коп. судових витрат (а.с. 74-78 т. 2).

1.2. Відповідач проти позову заперечив, пояснивши суду першої інстанції, що відповідно до п. 2.1. Положенням «Про Єдиний реєстр довіреностей», яке затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 28.12.2006 за №111/5, обов'язковій реєстрації у Єдиному реєстрі підлягають довіреності (у тому числі їх дублікати), посвідчені в нотаріальному порядку, та довіреності на право розпорядження майном, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а також відомості про припинення їх дії.

Згідно п. 3.5.1. «Положення про порядок учинення нотаріальних дій дипломатичних представництвах та консульських установах України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 за №142/5/310., довіреності (їх дублікати) на право розпорядження майном, у тому числі транспортними засобами, а також довіреності, видані в порядку передоручення, їх скасування або припинення дії, підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі доручень, посвідчених у нотаріальному порядку, через Міністерство закордонних справ України відповідно до вимог Положення про Єдиний реєстр доручень, посвідчених у нотаріальному порядку.

Виходячи із вимог даних норм, обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей підлягають тільки довіреності видані нотаріусами та довіреності на право розпорядження майном, які посвідчені іншими особами у відповідності до вимог чинного законодавства.

Оскільки, довіреність ОСОБА_4, яка посвідчена 30 вересня 2014 року радником з консульських питань Посольства України у Великобританії за №570/4-1488 Коваленком В.М., передбачає тільки судове та загальне представництво у взаємовідносинах іншими особами, не посвідчувалась в нотаріальному порядку, не передбачає розпорядження майном і видана не в порядку передоручення, така довіреність не потребує обов'язкової реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей.

Таким чином, така обставина для підтвердження виникнення в позивача моральної шкоди, як відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей довіреності посвідченою консулом на судове представництво є надуманою, і не відповідає нормам матеріального права.

Зазначив, що у справі №344/19389/14-ц Апеляційним судом Івано-Франківської області 13 липня 2015 року було залишено без розгляду його апеляційну скаргу , яка подана в інтересах ОСОБА_4 Дана ухвала була оскаржена в касаційному порядку з вищенаведених підстав. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09 грудня 2015 року у справі №6-25535ск15 касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 було задоволено, а ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 липня 2015 року скасовано. Дана касаційна скарга підписувалась і подавалася також ним, на підставі тієї ж самої довіреності, яка посвідчена 30 вересня 2014р. радником з консульських питань Посольства України у Великобританії за №570/4-1488 Коваленком В.М., і яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей.

При цьому Вищим спеціалізованим судом України було встановлено, що довіреність ОСОБА_4 видана ОСОБА_2 з метою представляти її інтереси в суді та в органах державної влади та не передбачає надання йому права розпорядження майном. Таким чином, апеляційний суд дійшов до помилкового висновку, що ОСОБА_2 не має права представляти ОСОБА_4 в суді у даній справі, а тому ухвала суду скасована з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Аналогічні обставини були встановлені також і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 02 грудня 2015 року у справі N920-37/2010 (провадження N96-286540615), а також в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року, в рішенні Івано-Франківського міського суду від 11 лютого 2016 року та ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року по даній справі.

Зазначив,що, позивач ОСОБА_3 звертався в суди з позовами про визнання протиправними дії радника щодо реєстрації спірної довіреності, а також щодо визнання не чинною довіреності. Так, Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі №809/1932/15 постановою від 15 червня 2015 року відмовлено в позові, а ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2017 року у справі N9344/10626/15-4 позовну заяву залишено без розгляду.

На його думку ОСОБА_3 трактує законодавство на свою користь.

1.2.1. Просив в позові відмовити з причин безпідставності та необґрунтованості.

1.3. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю (а.с. 168-170 т. 2).

2. Позивач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

2.1. Обґрунтування апеляційних вимог:

Апелянт вважає, що особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації.

Стверджує, що до судового процесу, в якому змушений був приймати участь ОСОБА_3, у всіх судових інстанціях допускався відповідач ОСОБА_2 за недійсною (фальшивою, зі слів апелянта) довіреністю, яка не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі довіреностей на території України, та вчинялися не процесуальні, а протиправні дії - дискримінаційного характеру.

Зі слів апелянта (дослівно), при розгляді справ про визнання за позивачем права без дискримінації, про припинення дій, які порушують право позивача, включно з рішеннями, на підставі яких порушується право позивача у спосіб застосування дискримінації, яка перетнула мінімальний рівень жорсткості щодо позивача та вилилась у владно-управлінські, владно- судові рішення та процесуальні катування позивача, спрямовані на фізичне знищення позивача внаслідок позбавлення позивача з підстав застосування дискримінації законних рішень як особи - позивача соціально незахищеної в Україні, на скасування рішень безвісно відсутньої особи на території України за рішенням суду, яке в законній силі але за представництвом недійсної (фальшивої) довіреності №570/4-1488 від 30 вересня 2014 року від довірителя- безвісно відсутньої особи на території України за рішенням суду, яке в законній силі…

Апелянтом для повного і всебічного розгляду даної справи заявлено клопотання щодо витребування матеріалів справ №344/5283/14-ц, №344/9463/14-ц, №2о-37/2010, №344/19389/14-ц, №344/10626/15-ц, №344/11359/15-ц, №344/8967/15-ц.

2.1.1. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.2. В судове засідання апеляційного суду апелянт не з'явився, клопотав розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив апеляційну скаргу. Пояснив, що довіреність на представництво інтересів в суді не потребує такої легалізації, на яку вказує ОСОБА_4. Це підтверджено також і рішеннями касаційних судових інстанцій. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

Спір між сторонами виник у зв'язку з реалізацією повноважень представника ОСОБА_2 на підставі довіреності, яка посвідчена Коваленком В.М. - радником з консульських питань Посольства України у Великобританії і зареєстрована в консульському реєстрі за №570/4-1488 від 30 вересня 2014 року (далі - спірна довіреність, а.с. 7 т. 1).

Спірна довіреність ОСОБА_4 посвідчена радником з консульських питань Посольства України у Великобританії Коваленком В.М., зареєстрована в консульському реєстрі за №570/4-1488 від 30 вересня 2014 року, видана ОСОБА_2 з метою та в межах здійснення представництва довірителя в судах та інших державних органах. Спірною довіреністю не надано повіреному право розпорядження майном, у тому числі транспортними засобами, та не в порядку передоручення.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 був представником інтересів ОСОБА_4 у судових інстанціях (а.с.8-38, 46-53, 188-194, 203-210, 224-240, 243-261 т. 1, а.с. 8-10, т. 2).

В матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи в підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача 398 грн витрат на проїзд (а.с. 74-78 т. 2).

4. Оцінки суду апеляційної інстанції.

4.1. Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач здійснював представницькі функції в судах законно, тому не повинен відповідати за позовом щодо моральної шкоди, а витрати за проїзд тощо, які понесені в іншій справі, не підлягають відшкодуванню в цій.

4.2. Апеляційний суд погоджується з таким висновком і відхиляє доводи апеляційної скарги з таких міркувань.

4.2.1. Щодо довіреності, яка посвідчена Коваленком В.М. - радником з консульських питань Посольства України у Великобританії і зареєстрована в консульському реєстрі за №570/4-1488 від 30 вересня 2014 року.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що довіреність, яка була видана відповідачеві радником з консульських питань Посольства України в Великобританії не повинна мати нотаріальну форму і бути внесена в Єдиний реєстр, оскільки не передбачає розпорядження майном чи передоручення. Це відповідає приписам п. 2.1. Положення «Про Єдиний реєстр довіреностей» та п. 3.5.1. - 3.5.7. «Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». Окрім того, висновок щодо довіреності міститься в Ухвалі ВССУ від 09.12.2015 (а.с. 97-100 т. 2).

Тому суд обґрунтовано відмовив у вимозі про стягнення моральної шкоди, оскільки неправомірних дій відповідача як обов'язкової умови для спричинення моральної шкоди не було (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

4.2.2. Апелянт також не погодився з відмовою у стягненні 398 грн витрат за проїзд в судові засідання в інших справах згідно з ст. 138 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для стягнення зазначених коштів не було, оскільки ці кошти стосувалися інших судових витрат, в предмет судового розгляду в даній справі не входять і повинні були бути вирішені в інших провадженнях шляхом ухвалення рішень відповідно до ст. 264, 270 ЦПК України.

4.2.3. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджував про дискримінацію.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Ознак дискримінації в цій справі апеляційний суд не знаходить, оскільки відсутні як обмеження ОСОБА_3 в його правах через неоднакове ставлення порівняно з іншими особами в аналогічній ситуації, так і ознаки розрізнення та зразки для порівняння.

4.3. За умов, що діяльність відповідача по здійсненню представницьких функцій є правомірною, фактичні та правові підстави для стягнення моральної шкоди і судових витрат та ознаки дискримінації відсутні, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А Девляшевський

Р.Й. Матківський