Справа № 308/6323/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Фазикош Г.В., Бисага Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року у справі №308/6323/15-ц (Головуючий: Бенца К.К.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПрАТ СК «Галицька» про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11.01.2014 року близько 00 год. 35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21065», державний номер НОМЕР_1, по автодорозі сполученням «Київ-Чоп», на відрізку дроги між с.Кінчеш та с.Розівка на 809 км. + 750 м. у напрямку с.Розівка, порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3, який отримав тілесні ушкодження, від яких 11.01.2014 року помер.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 04 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та призначено покарання в межах санкції статті.

ОСОБА_3 до моменту смерті проживав у належному йому будинку та перебував на повному його утриманні, позивач відносився до нього як до сина, у зв'язку з чим був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. Трагічна смерть ОСОБА_3, який був йому, як син, завдала йому значної психологічної травми. У зв'язку із смертю його утриманця, було завдано моральної шкоди, позивач переніс та продовжує переносити особливі моральні страждання, переживає емоційний стрес.

Оскільки, загибеллю ОСОБА_3 позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка складається із витрат понесених на поховання в сумі 2 590,00 грн. та неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в сумі 100 000 грн..

Посилаючись на вказані обставини просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 2 590,00 грн..

У решті позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у сумі 243,60 грн..

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду у цій частині скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як у кримінальному провадженні є потерпілим, користується правами ст.128 КПК України і відповідач вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є загибель ОСОБА_3, що є для нього непоправною втратою, адже був для нього як рідний син і проживав з ним однією сім'єю. До цього часу, винний не відшкодував позивачу шкоду, не вчинив жодних дій для її добровільного відшкодування, не вибачився, веде себе зухвало, винним себе не вважає, що завдає йому більше образ та моральних страждань.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 11 січня 2014 року від 00 год. 35 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21065», державний номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі сполученням «Київ-Чоп», на відрізку дроги між с.Кінчеш та с.Розівка на 809 км. + 750 м. у напрямку с.Розівка, порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3, який в той час рухався у попутному з ним напрямку і в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких 11.01.2014 року помер.

Дані обставини доведені вироком Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2014 року і доведення не потребують.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 04 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнаний у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання в межах санкції статті і потерпілим у справі визнано ОСОБА_1.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Закарпатської області від 19 травня 2015 року вирок Ужгородського міськрайонного суду від 04 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України в частині розв'язання цивільного позову скасовано, а матеріали провадження направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства, а в решті вирок суду залишено без змін.

Власник автомобіля марки «ВАЗ-21065» державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 застрахував цивільну відповідальність на випадок заподіяння шкоди перед третіми особами у СК «Галицька», що стверджується полісом серії АЕ№217250 від 26.04.2013 року з терміном дії з 26.04.2013 року до 25.04.2014 року та ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю встановлено у 100 000 грн..

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1, останній надав до суду довідку виконкому Коритнянської сільської ради.

Згідно до довідки виконкому Коритнянської сільської ради від 18.06.2014 р. №233/02-31 ОСОБА_3 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 і був на повному його утриманні.

Відповідно до довідки виконкому Коритнянської сільської ради від 11.07.2017 року №546 разом з ОСОБА_1, мешканцем АДРЕСА_2 проживав та був на його утриманні ОСОБА_3 з 07.04.2005 року по 11.01.2014 року.

Із пояснень свідка ОСОБА_6 даних ним у суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_1, в окремо виділеній йому кімнаті і коли він прийшов проживати, у будинку у 2011 році, там вже проживав ОСОБА_3. Він не проживав з позивачем, однак проживав у будинку, що належить позивачу. Він також проживав у будинку в АДРЕСА_1, і ОСОБА_1 довіряв ОСОБА_3 і роботу яку не встигав позивач виконувати доручав ОСОБА_3. Похованням ОСОБА_3 займався позивач ОСОБА_1.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Даний перелік є вичерпним і розширенню не підлягає.

Відповідно ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено, що обов'язковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він та ОСОБА_3 є сім'єю у розумінні ч.2 ст.1168 ЦК України та ч.2 ст.3 СК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що сам факт проживання за однією адресою не дає підстави вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є однією сім'єю, тобто особами, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та бюджетом, мають взаємні права та обов'язки.

Крім того, суд врахував пояснення ОСОБА_6, яким стверджено, що ОСОБА_3 проживав за іншою адресою ніж ОСОБА_1, а саме: у АДРЕСА_1, що спростовує факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і доводить те, що ОСОБА_3 не був пов'язаний спільним побутом із позивачем.

У зв'язку із зазначеним, суд першої інстанції не прийняв до уваги довідки Коритнянської сільської ради, що ОСОБА_3 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у гр.ОСОБА_1 і був на повному його утриманні, що спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується лише особам, визначеним ч.2 ст.1168 ЦК України, а позивач не довів належними та допустимими доказами, факт його проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю та відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на поховання із відповідача на користь позивача сторонами не оскаржено.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновок суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Г.Г. Собослой