РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2018 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: Мартинишин М.О.

за участю секретаря: Потюк В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про стягнення інфляційних та 3% річних,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму втрат від інфляції у розмірі 16 024,83 грн. та 3% річних у розмірі 4 289,84 грн. та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.01.2010 позивач керував автомобілем «Тойота Кемрі» по вул.Городище у м. Трускавець та потрапив у ДТП. Згідно з договором страхування наземного транспортного засобу від 16.07.2008 №640552666, укладеного позивачем із закритим акціонерним товариством «АСК «ІНГО Україна», автомобіль застрахований і дорожньо- транспортна пригода належить до переліку страхових випадків. Однак, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 18.11.2015 Франківським районним судом м.Львова прийнято рішення, яким задоволено позов ОСОБА_3 та стягнено з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на його користь 74 882,40 грн. страхового відшкодування, 5 683,88 грн. пені, 45 828,03 грн. інфляційних нарахувань та 12 654,10 грн. 3% річних (згідно з розрахунком судових витрат станом на 30.07.2015), а також судові витрати - 1 390,49 грн. судового збору і 9 475,60 витрат на правову допомогу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних І кримінальних справ від 16.11.2016р. рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2016 року залишені без змін, про що позивач довідався лише в лютому 2017 року. У звязку з тим, 31.03.2017 представник позивача (стягувача) ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 надіслав на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ заяву про примусове виконання рішення суду. Однак кошти позивачу сплачено лише 29.05.2017 року. Вважає, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України відповідач повинен сплатити за період з 01.08.2015 до 29.05.2017 суму 3% річних, що становить 4 289,84 гривень та суму втрат від інфляції - 16 024,83 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити

Відповідач у судовому засіданні позов заперечив та просив у задоволенні відмовити з підстав, аналогічних викладеним у письмових запереченнях на позовну заяву.

Відповідно до п.9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18.11.2015 року по справі №1326/6114/2012 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнено з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на його користь 74 882,40 грн. страхового відшкодування, 5 683,88 грн. пені, 45 828,03 грн. інфляційних нарахувань, 12 654,10 грн. 3% річних, судові витрати: 1 390,49 грн. судового збору і 9 475,60 грн. витрат на правову допомогу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.01.2010 по вул.Городище у м. Трускавець за участю ОСОБА_3 При цьому розрахунок витрат здійснено станом на 30.07.2015 року.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Франківським районним судом м.Львова при розгляді зазначеної справи (№1326/6114/2012) 18.11.2015 року зокрема, встановлено факт настання 25.01.2010 року страхового випадку, розмір страхового відшкодування в сумі 74 882,40 грн.

Як вбачається з постанови начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_4 від 21.06.2017 про перевірку виконавчого провадження №53736554 з примусового виконання рішення Франківського районного суду м.Львова по справі 1326/6114/2012 про стягнення з ПАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування загальною сумою 149 914,50 грн., вказане виконавче провадження відрито 07.04.2017 року. Кошти в розмірі 149 914,50 грн. перераховано 29.05.2017 на користь стягувача, що свідчить про фактичне виконання судового рішення, у звязку з чим 31.05.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правила статті 625 ЦК поширюються на грошове зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст.ст. 549 - 550 ЦК України. Про це, зокрема, йдеться у правових позиціях Верховного Суду України сформульованих у постанові від 06.06.2012 №6-49 цс12, постанові №6-927цс16.

Відтак, заперечення відповідача, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, і на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими коштами, підлягають відхиленню з підстав необґрунтованості таких.

Крім того, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення страхового відшкодування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до положень ч.5 ст.11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, зокрема, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст.653 ЦК України

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Таким чином, судове рішення, яким задоволено вимогу про стягнення страхового відшкодування, не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов'язання грошового характеру, яке виникло до, а не внаслідок прийняття такого судового рішення.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15.

Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

За таких обставин, оскільки грошове зобовязання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування виконано відповідачем лише 29.05.2017, що не заперечується сторонами, то позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «УТСК» інфляційних втрат (в сумі 16 024,83 грн.), трьох відсотків річних (в сумі 4 289,84 грн.) за прострочення виплати страхового відшкодування за період прострочення з 01.08.2015 року по 28.05.2017 року (697 днів прострочення сплати суми 74 882,40 грн.), згідно здійсненого позивачем розрахунку, а всього 20 314,67 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до правил ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Позивачем крім судового збору 640,00 грн. здійснено витрати, повязані з розглядом справи у розмірі 2 689,60 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 329,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-82, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 526, 611, 625 ЦК України, ч.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33) на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в сумі 16 024 (шістнадцять тисяч двадцять чотири) грн. 83 коп. та три відсотки річних у розмірі 4 289 (чотири тисячі двісті вісімдесят девять) грн. 84 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «АСК «ІНГО Україна» (, місцезнаходження: м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33) на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3 329 (три тисячі триста двадцять девять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повне рішення складено 18.12.2018 року.

Суддя: Мартинишин М.О.