КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 761/34754/15-ц

провадження № 22-ц/824/13/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

правонаступник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у складі судді Піхур О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири.

Зазначала, що їй належить квартира № 133, загальною площею - 63,1 кв.м., яка розташована на 3 поверсі 9 поверхового будинку АДРЕСА_1

Вказувала на те, що 20 лютого 2015 року вказану квартиру було затоплено відповідачем, яка мешкає в квартирі № 137 вищевказаного будинку, про що був складений акт. Під час обстеження квартири встановлено, що залиття відбулося внаслідок прориву труби гарячого водопостачання від електронагрівача в квартирі АДРЕСА_1, де проживала ОСОБА_3

Посилалася на те, що внаслідок залиття квартира позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в квартирі стало неможливо.

Зазначала, що після залиття зверталася до відповідача з вимогою про відшкодування збитків, проте ОСОБА_3 відмовилась від вчинення таких дій, у зв'язку з чим ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду.

Окрім того, вказувала, що внаслідок залиття квартири їй було завдано моральної шкоди, яка виразилася у різних хворобах та негативних емоціях і переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль та коштів для його нормалізації. Посилається на те, що зв'язку з вказаними подіями була змушена неодноразово звертатися до лікарів, оскільки мала хворе серце і у 2013 році перенесла повторний інфаркт.

Виходячи з наведеного, просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь збитки, завдані залиттям квартири, у розмірі 28 432 грн., кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., вартість проведення оцінки майна у сумі 2 500 грн., а також судовий збір у розмірі 487 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди кошти у розмірі 30 932,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 2 000,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

У липні 2016 року представник відповідача ОСОБА_4. звернулася із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач дізналася про дану цивільну справу лише 09 липня 2016 року після отримання копії заочного рішення. Про судові засідання, призначені по даній справі, відповідач не була повідомлена належним чином. Отже, уважає, що відповідач була позбавлена можливості користуватися своїми процесуальними правами у зв'язку з тим, що не знала про наявність цивільної справи у провадженні суду.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні невірно визначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 Указує на те, що відповідно до умов договору купівлі-продажу даної квартири від 08 листопада 2007 року одним із власників квартири є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1 на той час діяла як опікун малолітньої ОСОБА_2 Звертає увагу, що станом на момент подачі позову 20 листопада 2015 року ОСОБА_2 досягла повноліття.

Відтак, зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б надавали повноваження ОСОБА_1 діяти від імені та в інтересах ОСОБА_2

Також посилається на те, що в матеріалах справи міститься Акт обстеження санітарно-технічного стану про залиття від 20 лютого 2016 року, який було складено за відсутності мешканців квартири №137, відмітка про відмову у підписі акту відповідачем також відсутня.

Окрім того, вказує, що відповідач оглядала квартиру позивача, тому з визначеним об'ємом пошкоджень та розміром матеріальних збитків, які були нараховані позивачем та задоволені судом, не погоджується.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні 22 листопада 2016 року представник відповідача заявила клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2017 року клопотання представника відповідача задоволено, призначено у справі будівельно-технічну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2017 року провадження у справі відновлено.

У судовому засіданні 05 вересня 2017 року представником відповідача ОСОБА_4. заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_1, у задоволенні якого ухвалою апеляційного суду відмовлено та зупинено провадження до вступу у справу правонаступників померлого позивача.

З відповіді Відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві убачається, що ОСОБА_1, позивач по справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

24 травня 2018 року, 04 червня 2018 року та 06 липня 2018 року Апеляційним судом міста Києва зроблені відповідні запити до Першої Київської державної нотаріальної контори про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру щодо осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_1

У відповідь на запит суду апеляційної інстанції виконуючим обов'язки завідувача Першою Київською державною нотаріальною конторою Мотицьким І.Л. повідомлено, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 не заводилася.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року дану справу прийнято до провадження Київського апеляційного суду та призначено до розгляду.

16 жовтня 2018 року Київським апеляційним судом направлено запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА в м. Києві щодо відомостей про осіб, які зареєстровані за адресою: 03055, АДРЕСА_2.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, наданого на запит суду Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА в м. Києві від 25 жовтня 2018 року та 08 листопада 2018 року, за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2 та була зареєстрована ОСОБА_1

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року до участі у справі залучено правонаступника померлого позивача ОСОБА_2 Провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди закрито.

ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, заперечень щодо змісту та доводів апеляційної скарги до суду не направила.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами вину відповідача та розмір завданої майнової шкоди.

Проте, у повній мірі з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на таке.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2007 року правонаступник позивача ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим, відповідно до паспорту ОСОБА_1 зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання з 11 грудня 2007 року було: АДРЕСА_2. Окрім того, згідно Довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописки) Форми № 3 від 30 листопада 2016 року позивач разом з онукою ОСОБА_2 була зареєстрована за вищевказаною адресою та особистий рахунок був відкритий на її ім'я.

Отже, ОСОБА_1 станом на час звернення до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття, була користувачем вказаної квартири відповідно до закону, постійно проживала в даній квартирі, а тому мала процесуальне право на звернення з таким позовом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не була власником квартири, а тому її права не порушені є необґрунтованими та безпідставними.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 2006 року.

20 лютого 2015 року відбулося залиття вказаної квартири, про що 20 лютого 2015 року складено Акт обстеження санітарно-технічного стану квартири АДРЕСА_2 у зв'язку з залиттям, який підписано членами комісії: головним інженером ОСОБА_9, майстром т/д ОСОБА_10, майстром р/д ОСОБА_5, слюсарем-сантехніком ОСОБА_11, електриком ОСОБА_12 та затверджено заступником ВОН «Шулявка» ТОВ «Комфортна вежа». Згідно висновку комісії залиття відбулося внаслідок пориву труби гарячого водопостачання від електронагрівача в квартирі АДРЕСА_1.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що Акт обстеження санітарно-технічного стану квартири є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири позивача безпідставні, оскільки акт повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», та в якому містяться такі дані: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття.

Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт складено за відсутності ОСОБА_3 та нею не підписано не впливає на правильність останнього, оскільки зворотного сторона відповідача не довела.

Згідно Звіту про оцінку майна, який складено суб`єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством «Аверті», зазначено, що за результатами виконаних розрахунків, оцінювач робить висновок, що сума збитку, нанесеного оздобленню приміщень в результаті залиття квартири АДРЕСА_2 у Шевченківському районі м. Києва, з ПДВ, склала 27 592 гривні.

Позивачем було здійснено оплату ПП «Аверті» за надання послуг з незалежної оцінки у сумі 2 500,00 грн. на підставі Договору про надання послуг з незалежної оцінки від 28.10.2015 року, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 38 від 05 листопада 2015 року.

Також, позивач у позовній заяві зазначала, що внаслідок залиття був пошкоджений килим у кімнаті (розміром 2/3 = 6 м.кв.), внаслідок чого вона змушена була віддати його до хімчистки і сплатила за цю послугу 840 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 25.02.2015 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів не підтвердження того, що необхідність хімчистки килима виникла саме внаслідок залиття квартири, яке відбулось 20 лютого 2015 року, а отже в цій частині вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При перегляді справи апеляційним судом 22 листопада 2016 року у судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2017 року клопотання представника відповідача задоволено, призначено у справі будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта № СЕ-1702-1-814.17 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 11 травня 2017 року, з урахуванням того, що відповідно до копії Акта обстеження санітарно-технічного стану квартири АДРЕСА_2 у зв'язку з залиттям від 20 лютого 2015 року інформація щодо залиття приміщення санвузла № 2 досліджуваної квартири № 133 відсутня, визначити чи виникли пошкодження, які були виявлені експертом під час проведення обстеження вказаного приміщення саме під час залиття, яке трапилось 20 лютого 2015 року, не вдалося за можливе, вартість матеріалів та ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири № 133 станом на момент проведення експертизи з урахування фізичного зношення становило 15 930 грн.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Зобов'язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц.

За таких обставин, колегія суддів, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, врахувавши, що згідно висновку експерта № СЕ-1702-1-814.17 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 11 травня 2017 року вартість матеріалів та ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири № 133 станом на момент проведення експертизи з урахування фізичного зношення становило 15 930 грн., а також те, що сторона відповідача не довела відсутності своєї вини у завданні шкоди, доходить висновку про покладення на ОСОБА_3 обов'язку з відшкодування цієї шкоди.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1, позивач по справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

На стадії апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції має не лише право, а й процесуальний обов'язок замінити померлу сторону її правонаступником, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов'язані з особою суб'єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути. Зокрема, згідно статті 1219 ЦК не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Тобто позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди процесуального правонаступництва не допускають.

Окрім того, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник відповідача зазначала, що ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання.

Ухвалюючи заочне рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що не відповідає дійсним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 74 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на момент розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

На підставі статті 224 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення) суд до постановлення ухвали про заочний розгляд справи обов'язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення).

При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого невідоме, навіть після звернення до адресного бюро та органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. При цьому друкований орган, в якому розміщуються відповідні оголошення, визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини 9,10 статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення).

У матеріалах справи містяться конверти з відміткою «Судова повістка», направлені судом на адресу ОСОБА_3 та повернені за закінченням терміну зберігання, зокрема і конверт із судовою повісткою про виклик до суду в судове засідання, призначене на 06 червня 2016 року (а.с. 44, 54, 64).

06 червня 2016 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення, не перевіривши отримання судової повістки ОСОБА_3

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що, розглянувши справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, місцевий суд порушив його права на участь у судовому процесі.

Нормами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило її права на участь у судовому засіданні, є обґрунтованими, а порушення судом норм процесуального права відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов'язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи зі змісту п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі закривається, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши вину відповідача та розмір завданої майнової шкоди з урахуванням висновку експерта № СЕ-1702-1-814.17 за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 11 травня 2017 року, а також встановивши, що відшкодування моральної шкоди процесуального правонаступництва не допускають, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення місцевого суду - скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди частково, а в частині відшкодування моральної шкоди провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 255, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1, правонаступником якої є ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти у розмірі 15 930 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

У частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - провадження у справі закрити.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна