Номер провадження: 22-ц/785/464/18
Номер справи місцевого суду: 520/1404/16
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року м. Одеса

Справа № 520/1404/16

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідачі - 1) приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», 2) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування, матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», поданою представником ОСОБА_6, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Огренич І.В. 12 червня 2017 року о 14 годині 35 хвилині в м. Одеса,

встановив:

У лютому 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у серпні та грудні місяцях, травні 2017 р. позовом, в якому остаточно просить стягнути на його користь: 1) з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» - пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі - 17 464,97 грн.; 2) з ОСОБА_5 - відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі - 18 118,56 грн..

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2014 р. о 9 год. 00 хв. у м. Одесі по вул. Краснова стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода за участі легкового автомобіля «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_5, легкового автомобіля «Dawoo Leganza», державний реєстраційний номер - НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_8, автобуса марки «Богдан», державний реєстраційний номер - НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_9 та його автомобіля «Mazda 3», державний реєстраційний номер - НОМЕР_6, під його керуванням.

У результаті вищезазначеного страхового випадку належний йому автомобіль отримав значні механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП, складеної інспектором ДАІ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_10. Причиною вищезазначеної ДТП є порушення з боку ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Він неодноразово звертався до відповідачів з вимогами та заявами про отримання страхового відшкодування та погашення шкоди, однак до теперішнього часу відшкодування не здійснено в повному обсязі (Т1, а. с. 2 - 4, 91, 104 - 107, 176 - 180).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2017 р. вищезазначені уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено

Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі - 17 464,97 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у сумі - 18 518,56 грн..

Стягнуто в рівних частинах з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір сплачений за подачу позовної заяви в розмірі - по 846,68 грн..

Рішення суду мотивовано тим, що 18.06.2014 р. о 9 год. 00 хв. в м. Одесі по вул. Краснова сталася дорожньо-транспортна пригода за участі легкового автомобіля «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер - НОМЕР_3, під керуванням відповідача - ОСОБА_5, легкового автомобіля «Dawoo Leganza», державний реєстраційний номер - НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_8, автобуса марки «Богдан», державний реєстраційний номер - НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля «Mazda 3», державний реєстраційний номер - НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_4.

У результаті скоєння ДТП належний ОСОБА_4 вищевказаний автомобіль отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.07.2014 р. ОСОБА_5 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 340 грн..

Згідно висновку №2292 від 12.07.2014 р. експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Mazda 3», державний реєстраційний номер - НОМЕР_6, вартість матеріальної шкоди, станом на 18.06.2014 р. визначається у розмірі - 33 061,14 грн..

З метою отримання суми страхового відшкодування, позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із відповідною заявою, однак страхове відшкодування вчасно не отримав.

Страховиком - ПрАТ «УТСК» було складено страховий акт №1241-1-14 від 24.06.14 р. на суму страхового відшкодування в розмірі - 14 942,58 грн., який не був доведений до відома позивача і з яким в подальшому ОСОБА_4 не погодився. Позивач зі свого боку неодноразово направляв на адресу відповідача ПрАТ «УТСК» заяви із проханням сплатити страхову виплату. До заяви додавав постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18.07.2014 р., висновок № 2292 від 12.07.2014 р. експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Mazda 3», державний реєстраційний номер - НОМЕР_6 та просив надати відповідь на звернення.

ПрАТ «УТСК» не було прийнято відмову від виплати страхового відшкодування та не надано відповіді на звернення позивача. 31.10.2014 р. ПрАТ «УТСК» отримало вдруге заяву позивача. Додаючи 90 днів до цієї дати - з 30.01.2015 р. починався відлік часу для нарахування пені.

Згідно вимог ч. 2 ст. 256 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно розрахунку пені який наводить позивач, і з яким погоджується суд, пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в межах річного строку складає в загальному розмірі - 17 464,97 грн., і складається з: - пені у сумі - 10 715,43 грн. за період з 30.01.2015 р. по 08.09.2015 р. - це період часу за який не було здійснено виплату відповідачем ПрАТ «УТСК» часткової компенсації в сумі - 14 942,58 грн.; - пені в розмірі - 6 749,54 грн. за період з 09.09.2015 р. по 08.09.2016 р. - це період часу від дня часткової виплати страхового відшкодування протягом одного року, як передбачено законодавством, так як відповідачем ПрАТ «УТСК» не виплачено весь розмір збитків які складають згідно висновку експерта від 12.06.2014 р. в розмірі - 33 061,14 грн..

Щодо заявлених вимог до відповідача ОСОБА_5 про стягнення з останнього на користь позивача - 18 118,56 грн. = 33 061,14 грн. - 14 942,58 грн., як різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «УТСК» та визначеним реальним розміром завданих матеріальних збитків, суд погоджується із наведеними доводами позивача, та вважає що вони підлягають задоволенню. Відповідач ПрАТ «УТСК» не погодив із позивачем розмір відшкодування, не своєчасно сплатив частину страхової виплати. До матеріальної шкоди також входять витрати з проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі - 400 грн., які також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5. Всього підлягає стягненню з останнього - 18 518,56 грн..

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню (Т. 1, а. с. 189 - 192).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2017 р. заяву ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 17.07.2017 р. про перегляд вищезазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_6, представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», в апеляційній скарзі проситьрішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі - 854,80 грн..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального та права.

ОСОБА_6, представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», вказує на те, що заява позивача від 27.10.2014 р., яка надійшла до страхової компанії - 31.10.2014 р., не є заявою про виплату страхового відшкодування, а лише заявою про надання інформації щодо процедури отримання страхового відшкодування з проханням надати відповідь на попередній лист. До заяви від 27.10.2014 р. не додано банківських реквізитів, що також свідчить, що ця заява не є заявою про виплату страхового відшкодування. Належним чином оформлена заява про виплату страхового відшкодування надійшла до страхової компанії - 15.12.2014 р.. 90-денний строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування закінчився - 14.03.2015 р. З врахуванням того, що ДТП мало місце - 18.06.2014 р., а заяву про виплату страхового відшкодування отримано лише - 15.12.2014 р., а не протягом 30 днів, тому строк виплати страхового відшкодування збільшується на цей термін і закінчився - 04.08.2015 р.. За вказаного прострочення виплати страхового відшкодування становить - 36 днів, а розмір пені - 854,80 грн.. Незаконність рішення суду першої інстанції підтверджується також тим, що сума, з якої позивач просить стягнути пеню стягується не із страхової компанії, а з винної у скоєні ДТП особи.

Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» усудове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи страхова компанія сповіщена належним чином. Причини неявки представника страхова компанія не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні його представник вважав необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, думку учасників, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди з ОСОБА_5 не оскаржено. Тому в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень представника позивача на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильних вищевказаних висновків про необхідність стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 992 ЦК України ЦК України, ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Між сторонами склалися правовідносини стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

У відповідності із п.1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка дії протягом періоду, за який нараховується пеня.

Страхова компанія визнає право позивача на отримання пені за прострочення виплати страхового відшкодування (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Разом з тим, не визнає визначеного позивачем і стягнутого судом розміру пені.

Колегія суддів не погоджується як з визначеним позивачем і стягнутим судом розміром пені, так і визначеним апелянтом розміром пені.

Визначаючи інший розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування колегія суддів виходить з наступного.

За правилами, передбаченими ст. 36.2 Закону України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у будь-якому випадку не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховик зобов'язаний прийняти рішення або про здійснення страхового відшкодування, або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується доводами апелянта про те, що заява про виплату страхового відшкодування надійшла до страхової компанії - 15.12.2014 р.. Вказане підтверджується наявною у справі заявою позивача від 11.12.2014 р. про виплату страхового відшкодування з відміткою страхової компанії про її отримання (а. с. 75 - 77). Строк на прийняття рішення про сплату страхового відшкодування сплинув (+90 днів) - 15.03.2015 р.. Страхове відшкодування у розмірі - 14 942,58 грн. сплачено - 08.09.2015 р. (а. с. 65). Таким чином, страхова компанія допустила прострочення сплати страхового відшкодування саме з 15.03.2015 р..

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про початок прострочення виплати страхового відшкодування з 30.01.2015 р..

У заяві позивача від 27.10.2014 р. (а. с. 26 - 27), яка отримана страховою компанією 31.10.2014 р. (а. с. 28), останній просить надати письмову відповідь на його заяву від 24.06.2014 р., надати інформацію щодо процедури отримання страхового відшкодування.

Колегія суддів критично відноситься до заяви позивача від 24.06.2014 р. (а. с. 24 - 25). Вважає, що вказану заяву не можна вважати заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки в ній вказується про те, що до заяви додано постанову суду від 29.07.2014 р., що не є можливим, оскільки постанова суду ухвалено пізніше. Не надано доказів відправлення та отримання цієї заяви страховою компанією.

Позивач просить стягнути матеріальну шкоду, яка перевищує сплачене страховою компанією страхове відшкодування у сумі - 14 942,58 грн., з винної у скоєні ДТП особи. Таким чином, позивач визнав, що страхова компанія повинна сплатити йому тільки - 14 942,58 грн.. Виходячи з вищевказаного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення пені за два періоди.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи, що останнє уточнення позову відбулося 05.05.2017 р. (а. с. 176), в яких позивач просить стягнути пеню в межах річного строку, колегія суддів вважає, що зі страхової компанії необхідно стягнути пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у межах річного строку, починаючи з 05.05.2016 р. по 05.05.2017 р. у загальному розмірі - 4 493,44 грн. = (14 942,58 грн. х 38% : 365 днів х 21 день) + (14 942,58 грн. х 36% : 365 днів х 28 днів) + (14 942,58 грн. х 33% : 365 днів х 35 днів) + (14 942,58 грн. х 31% : 365 днів х 49 днів) + (14 942,58 грн. х 30% : 365 днів х 42 дня) + (14 942,58 грн. х 28% : 365 днів х 52 дня) + (14 942,58 грн. х 28% : 365 днів х 96 днів) + (14 942,58 грн. х 26% : 365 днів х 42 дня).

Таким чином, розмір пені за прострочення заборгованості необхідно змінити.

Доводи апелянта про те, що заява про виплату страхового відшкодування надійшла до страхової компанії - 15.12.2014 р., прострочення виплати страхового відшкодування почалося - 14.03.2015 р. є обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що початок прострочення необхідно відраховувати з 04.08.2015 р. суперечить вищевказаним доводам, а також не заснований на положеннях ст. 36.2 Закону України про необхідність відрахування прострочення з дати отримання заяви про сплату страхового відшкодування з додаванням 90 днів, а не з дати скоєння ДТП.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою тільки в частині зміни розміру пені, а тому її треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру пені, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір: 1) з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 у сумі - 103,72 грн. = 846,68 грн. х 49% х 25% грн.; 2) з ОСОБА_4 на користь приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» у сумі - 698,59 грн. = 931,45 грн. х 75%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», подану представником ОСОБА_6, - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» пені за прострочення виплати страхового відшкодування - змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, код ЄДРПОУ - 22945712) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у сумі - 4 493, (чотири тисячі чотириста дев'яносто три) грн. 44 коп..

В задоволені решти позовних вимог про стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, код ЄДРПОУ - 22945712) на користь ОСОБА_4 (НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір у сумі - 103 (сто три) грн. 72 коп..

Стягнути з ОСОБА_4 (НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, код ЄДРПОУ - 22945712) судовий збір у сумі - 698 (шістсот дев'яносто вісім) грн. 59 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе