Справа № 301/939/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів: Джуга С.Д., Куштана Б.П.,

секретаря Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 11 червня 2018 року по справі №301/939/18 (Головуючий: Золотар М.М.), -

встановила:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позов обґрунтовано тим, що 29.06.2004 року шлюб укладений між нею та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час їхній син навчається на 1 курсі Національної академії внутрішніх справ на денній формі навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, однак відповідач жодної допомоги не надає. Враховуючи наведене, просила суд в порядку ст.199 СК України, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 4 000 грн. щомісячно до досягнення ним 23 років.

Рішенням Іршавського районного суду від 11.06.2018 року в задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що відповідач є працездатним, матеріально забезпеченим, працює фельдшером швидкої допомоги, займається підприємницькою діяльністю, має у власності магазин, а тому спроможний надавати допомогу сину для здобуття освіти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема посилається, що він через своє скрутне матеріальне становище не в змозі утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити, з підстав зазначених в скарзі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі який розірвано 29.06.2004 року (а.с.6).

Від даного шлюбу 22.05.2000 року народився син ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Син перебуває на утриманні Мудранинець-ЦюракМ.С., що підтверджується довідкою виконкому Ільницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області №1186 від 13.04.2018 року (а.с.9), та сторонами по справі не заперечується.

Згідно довідки № 46/11-2282 від 21.08.2017 року ОСОБА_4 є студентом 1-го курсу Національної академії внутрішніх справи, денної форми навчання, за державним замовленням (а.с.12).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність у відповідача можливості утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції позаяк він ґрунтується на нормах матеріального права та наявних у справі доказах.

Так, статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

З аналізу даної норми слідує, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому обовязок доведення даних фактів лежить саме на особі, яка предявляє позов.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей від другого шлюбу (а.с.38-40, 70), працює фельдшером швидкої допомоги та отримує невелику заробітну плату (а.с.41).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності у відповідача реальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має у власності магазин, оскільки всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районногосуду від 11 червня2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: