Номер провадження: 22-ц/785/1109/18
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23 березня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 42 000 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк по 20.05.2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_4 за договором іпотеки від 20.05.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 28,6 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_4 виникла заборгованість у розмірі 40 688,08 доларів США, що за курсом НБУ становить 897 671,8 гривень, які банк просив стягнути з наведених у позовній заяві правових підстав.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій вказав, що валютою договору визначено долар США, але перед укладенням кредитного договору та під час його укладення ПАТ «Сведбанк» не повідомив його про можливість укладення договору в національній валюті та не попередив про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Крім того відповідач зазначав, що банк не мав індивідуальної ліценції на здійснення валютних операції, що договір факторингу суперечить вимогам ст. 1078 ЦК України й позивачем не надано доказів того, що іпотекодержателем був саме ПАТ «Дельта Банк», а тому він просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту від 20.05.2008 року та договору іпотеки від 20.05.2008 року недійсними та в порядку застосування реституції за недійсним договором іпотеки виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідний запис, щодо однокімнатної квартири, належній відповідачу на праві власності, за адресою: 65069 АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини. Заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову та просили задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви.

ОСОБА_6 та представник ПАТ «Сведбанк» до суду не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23 березня 2017 року первісний та зустрічний позови залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується ПАТ «Дельта Банк» лише в частині залишення без задоволення первісних позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, тому судове рішення в частині залишення без задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк», третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів судом апеляційної інстанції не переглядається.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони були сповіщені належним чином та завчасно, документів підтверджуючих поважність причин неявки до апеляційного суду ним надано не було. Крім того, інтереси відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 представляє його довірена особа. Тому у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач за первісним позовом посилався на те, що оскільки відповідачем ОСОБА_4 заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання позичальником в добровільному порядку взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у добровільному порядку не погашена, існують передумови для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Згідно положень статей 526, 527 і 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

Відповідно до ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Виходячи з аналізу положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

При цьому, відповідно до ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно п.п.12.1 - 12.3 договору іпотеки від 20.05.2008 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» та умовами даного договору.

При цьому, умовами іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя на свій розсуд обрати конкретний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, визначених п.12 договору.

Таким чином, з умов укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 іпотечного договору від 20.05.2008 року вбачається, що сторонами договору було погоджено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на таке майно.

За наявності передбаченої самим іпотечним договором можливості переходу власності на предмет іпотеки до банку, останній таким позасудовим способом захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора не скористався.

Згідно статті 39 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає реалізацію предмета іпотеки саме за рішенням суду, в рішенні суду обов'язково повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 38 цього закону.

Такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як визнання судом права власності іпотекодержателя на нерухоме майно статтею 39 Закону України «Про іпотеку» не передбачений, про що вмотивовано зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, яке постановлено із додержанням положень чинного законодавства.

Отже доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 07 лютого 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

Р.Д.Громік