Справа № 462/6147/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/704/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Львів

Справа №462/6147/17

Провадження №22-ц/811/704/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторінна рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2018 року у складі судді Палюх Н.М.

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про визнання недійсним умов договору приєднання і припинення нарахування плати за централізоване постачання гарячої води,

ВСТАНОВИЛА:

27 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" в якій просив суд визнати недійсними умови, встановлені ЛМКП "Львівтеплоенерго", як виконавцем послуг у договорі приєднання про надання послуг з центрального опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП Львівтеплоенерго від 01 липня 2016р, укладеним шляхом приєднання ОСОБА_2, як споживача, що зобов'язують виконавця своєчасно надавати послугу з централізованого постачання гарячої води, а споживача своєчасно сплачувати надану послугу з централізованого постачання гарячої води та зобов'язати відповідача припинити нарахування щомісячної плати за надання послуги з централізованого постачання гарячої води стосовно квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 25.04.2017р. він приєднався до договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП "Львівтеплоенерго" від 01.07.2016р. У повідомленнях на оплату відповідач за одну і ту ж саму послугу в різні місяці вказує різні суми платежів, зокрема за травень 2017 року 53,30 грн., а за червень 2017 року 82,91 грн. При ознайомленні із умовами договору він виявив, що сума щомісячного платежу взагалі не вказана, а відповідач надав лише інформацію про тарифи на послуги, тобто ціну приховав. 12.07.2017р. він подав відповідачу заяву про відмову від послуг централізованого постачання гарячої води, після чого відповідач нарахував йому за липень 2017 року платіж у сумі 183,59 грн. і листом від 10.11.2017р. відмовився припиняти надання послуг. Вважав, що на підставі ч. 2 ст. 634 ЦК України договір має бути змінено на його вимогу як сторони, яка приєдналася, оскільки він позбавлений права на одержання інформації про ціну послуги до її замовлення. Крім того вказує, що договір виключає відповідальність відповідача забудь-які дії стосовно зміни ціни продукції.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

Так, у доводах апеляційної скарги зазначає, що суд встановив обставини без посилання на належні докази, а обставини, які підлягали встановленню не встановив, тому рішення суду є необґрунтоване. Вважає, що суд першої інстанції помилково посилався положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки у позові мова не йде про встановлення ціни чи тарифу, а про їх відсутність. Вважає, що він як споживач має право вимагати зміни умов договору, які обмежують його права, а договір приєднання взагалі не може бути визнаний недійсним, а лише змінений чи розірваний. Стверджує, що суд ухвалив рішення із неправильним тлумаченням норм права, а тому таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2018р. та постановити нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

16.10.2018 року цивільна справа № 462/2969/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підписуючи договір позивач підтвердив своє волевиявлення, діяв вільно, виходячи із власних інтересів, а всі умови договору йому були зрозумілі. Покликання на ч. 2 ст. 634 ЦК щодо зміни умов договору суд відхилив, так як вважав зміну умов договору та визнання його недійсним різними поняттями. Суд відхилив покликання позивача на відсутність у договорі визначеної ціни послуги, так як у п. 2.2. договору вказано, що така плата справляється згідно засобів обліку, а різниця в щомісячних нарахуваннях виникає через різні покази лічильника та кількість днів надання послуги. Щодо позовної вимоги про зобов'язання припинити нарахування оплати за послуги, то відмовляючи суд вказав, що таке припинення можливе лише у випадку належного оформлення процедури відключення позивача від центральної системи надання таких послуг.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону. Частина 1 ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частина 2 ст.16 ЦК містить перелік способів здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Cудом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2017р. позивач приєднався до Договору приєднання про надання послуг з центрального опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП "Львівтеплоенерго" від 01 липня 2016р.

Згідно повідомлень на оплату послуг позивачу за постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 нараховано за травень 2017р. 53,30 грн., за червень 2017р. 82,91 грн., за липень 2017р. 183,59 грн., за січень 2018р. 186,07 грн.

12 липня 2017р. позивач подав відповідачу заяву про відмову від послуги централізованого постачання гарячої води та про припинення нарахування за послугу централізованого постачання гарячої води на адресу: АДРЕСА_1, а також просив надати письмові відповідь стосовно його заборгованості, станом на 14.07.2017р.

Матеріалами справи встановлено, що листом від 26.07.2017р. № 08-7345/1 відповідач - ЛМКП «Львівтеплоенерго» повідомив, що для припинення нарахування за послуги з гарячого водопостачання позивачу слід подати в ЛМКП «Львівтеплоенерго» акт, складений представниками ЛМКП "Львівводоканал" про від'єднання гарячої води у квартирі позивача. Для того йому потрібно звернутися в ЛМКП "Львівводоканал", також зазначили, що станом на 01.07.2017р. заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 становить 1060,56 грн., з них 681,06 грн. за гаряче водопостачання та 379,50 грн. за центральне опалення.

Листом від 23.10.2017р. ЛМКП «Львівводоканал» повідомив, що будинок АДРЕСА_1 є гуртожитком з спільними вигодами на коридорі, у кімнатах мешканців відсутнє холодне та гаряче водопостачання, тому опломбувати гарячу воду на поверсі немає технічної можливості. Нарахування за подані послуги проводяться по загальнобудинковому водолічильнику, а тому в даному випадку просять звернутися до власника мережі.

28 жовтня 2017р. позивач подав відповідачу повторну заяву про припинення нарахування за послугу централізованого постачання гарячої води на адресу: АДРЕСА_1.

Листом від 10.11.2017р. відповідач - ЛМКП «Львівтеплоенерго» повідомило позивача, що для припинення нарахування за послуги з гарячого водопостачання немає законних підстав.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо помилково встановлених судом обставин та без посилання на докази, колегія суддів вважає , що такі є безпідставними.

Так, суд першої інстанції на виконання вимог процесуального закону, а саме ст. 265 ЦПК України зазначив усі фактичні обставини справи, які встановлені судом з посиланням на докази, які містяться в матеріалах справи, а також навів достатні мотиви прийнятого ним рішення.

Тому, такі посилання апеляційної скарги колегія суддів залишає без задоволення.

Оцінивши всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено спір та застосовано закон, який підлягає до застосування із правильним його тлумаченням.

Як видно зі змісту позовних вимог позивача, які наведені у його позовній заяві від 27.12.2017р., він просив суд визнати недійсним умови спірного договору від 01.07.2016р. Заяви про збільшення чи зменшення таких позовних вимог у суді першої інстанції позивач не подавав. Відтак, саме такі позовні вимоги належить вирішувати суду, а не вимоги про зміну умов договору чи його розірвання, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляд) цивільних справ про визнання правочинів недійсними»правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Враховуючи, що визначених законом підстав для визнання спірного договору недійсним позивачем не наведено, а судом не встановлено, то є правильним рішення суду про відмову у задоволенні такої позовної вимоги.

Посилання позивача на невідповідність вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" положення договору в частині ціни за послуги також не заслуговують на увагу, оскільки як вірно відзначив суд першої інстанції, що у п.2.2. цього договору вказано що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється їх показами згідно з п. 10-13 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», що відповідає вимогам Типового договору п.7 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, а також п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, та постачання холодної та гарячої води».

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача припинити нарахування щомісячної плати за надання послуг з централізованого постачання гарячої води у квартиру позивача, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правидбного висновку така вимога є безпідставною і відмовив у її задоволенні покликаючись на п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Водночас, згідно п.24, 25, 26 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється лише коли є така технічна можливість.

Отже, припинення нарахування щомісячної плати за надання послуг з централізованого постачання гарячої води позивачу можливе лише як наслідок припинення надання таких послуг до належної йому квартири у порядку визначеному законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Перевіривши в сукупності встановлені судом першої інстанції обставин у справі, а також висновки й мотиви суду щодо обґрунтованості та доведеності підстав позову, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд дійшов до правильних висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

.Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді