ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/959/18 Справа № 2-1484/06 Суддя у 1-й інстанції - Чубенко Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 та просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу адміністративно-торгівельного комплексу по вул. Тепличній, 27а у сел. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, укладений між позивачем та відповідачем 10.05.2006 року, та визнати за ОСОБА_2 право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна адміністративно-торгівельного комплексу по вул.Тепличній, 27а у сел. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, укладений 10.05.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та визнано за ОСОБА_2 право власності на вказане нерухоме майно.

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на вказане рішення суду з посиланням на порушення судом норм матеріального права та на відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Так, матеріалами справи встановлено, що апелянт ОСОБА_1 дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_3

Однак, належних та допустимих доказів того, чим саме оскаржуваним рішенням вирішено питання про права ОСОБА_1, пославшись в апеляційній скарзі лише на порушення судом норм матеріального права, апелянт не надала.

Посилання апелянта, як на доказ належності їй частини спірного нерухомого майна та порушення її прав, на договір постачання природного газу від 01.01.2016 року, не може бути доказом наявності у неї права власності на нерухоме майно, а лише свідчить про користування апелянтом ОСОБА_1, як фізичною особою підприємцем, адміністративно-торгівельним комплексом.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов'язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

На підставі вищенаведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду питання про права апелянта ОСОБА_1 не вирішувалися, а скасування рішення суду за 2006 рік про визнання права власності за особою на обєкт нерухомого майна, яке набрало законної сили та є виконаним, призведе до порушення його права власності у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

На підставі наведеного вище апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

керуючись ст.ст. 268, 362, 367, 374, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

ОСОБА_4

ОСОБА_5