Провадження № 2/161/601/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого- судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Щерблюк О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по утриманню квартири,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по утриманню квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування №1255 від 30.08.2013 року вона є співвласником ? частки квартири АДРЕСА_1. Згідно договору дарування №596 від 28.11.2014 року співвласником іншої ? частини даної квартири є неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З березня 2016 року у вказаній квартирі постійно проживає батько неповнолітньої ОСОБА_4, яка проживає в АДРЕСА_2. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 є співвласником квартири, даною нерухомістю постійно користується її батько, комунальних послуг по утриманні квартири не сплачують. Відповідно до квитанцій нею особисто сплачено за отримані комунальні послуги за період з березня по грудень 2016 року та з січня по липень 2017 року на загальну суму 5394,30 грн.

Також вказала, що так як їй та відповідачу належить по ? частці вказаної квартири, витрати на утримання даної нерухомості вони повинні нести в рівних частинах. Таким чином, відповідач має сплатити 2697,15 грн. витрат по оплаті утримання квартири, як половину від сплачених ОСОБА_1 коштів.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість по утриманню квартири АДРЕСА_1 в розмірі 2697,15 грн. та понесені судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З пояснень сторін, матеріалів справи, зокрема, договору дарування №1255 від 30.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В., ОСОБА_1 є співвласницею ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Згідно договору дарування №596 від 28.11.2014 року, посвідченого нотаріусом Юхименко І.В., ОСОБА_4 є співвласником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати одне з одним дії по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності використовують свої права по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. У разі розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном або непогодження із питаннями щодо здійснення повноважень у розпорядженні спільним майном, спір може бути вирішено судом.

По відношенню одне до одного співвласники зобов'язані погоджувати свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв'язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їх повноважень. Обов'язки співвласників можуть бути як активні так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, у якому визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не передбачена обов'язкова форма, тому вони можуть бути укладені як в усній, так і у письмовій, чи нотаріально посвідчуватися.

Отже, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємоузгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників.

Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач використовула спірну квартиру для проживання квартирантів, які користувалися комунальними послугами, тоді як відповідач не проживала у спірній квартирі і не користувалася такими послугами.

ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_4 частину сплачених за комунальні послуги коштів, не надаючи при цьому доказів на підтвердження того, яка саме сума на оплату комунальних послуг була необхідна для утримання частки нерухомого майна, яке належить відповідачу, а яка сума на оплату комунальних послуг була необхідна позивачеві при використанні належної їй частини квартири для власних потреб.

Співвласник відповідно до своєї частки зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Позивачем не доведено, що в квартирі проживав батько ОСОБА_4, що він проживав саме в період зберезня 2016 року по липень 2017 року, що останній проживав у квартирі за її чи законного представника згодою та, що вона чи її законний представник надали останньому ключі від квартири.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі викладеного, зважаючи на те, що позивачем та її представником у судовому засіданні не були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість представником відповідача викладені обставини були спростовані, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 319, 322, 355, 356, 360 ЦК України, ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10-13, 83, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по утриманню квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк