Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 334/6461/16-ц

провадження № 61-3919 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Водоканал»,

представник позивача - Нечет Олена Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2017 року у складі судді Добрєва М. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Трофимової Д. А.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року комунальне підприємство «Водоканал» (далі - КП «Водоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення плати за послуги водопостачання за період безоблікового користування.

Позовна заява мотивована тим, що 25 лютого 2011 року між КП «Водоканал» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання послуг питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації за адресою: АДРЕСА_1, де розташований офіс (магазин). Термін дії договору з 25 лютого 2011 року по 25 лютого 2012 року. Згідно з умовами договору строк його дії вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін договору не виявить наміру його припинити за місяць до закінчення терміну його дії. Оскільки сторони не виявили намірів на припинення даного договору, то строк його дії пролонговано до 25 лютого 2017 року.

9 жовтня 2013 року під час технічного обстеження водопроводу за вищевказаною адресою було виявлено, що строк державної повірки приладу обліку сплив і лічильник експлуатується із порушенням вимог частини другої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». За фактом виявленого порушення у присутності ОСОБА_5 було складено акт.

Пунктом 3.2.3 вказаного договору сторони передбачили, що при експлуатації приладів обліку води із порушенням «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» водопостачання абонента вважається безобліковим, а витрати води і об'єм стоку у такому випадку розраховуються починаючи з дня виписки останнього акту. Останній акт із урахуванням показників засобу обліку води був складений 23 серпня 2013 року, а відтак початком розрахункового періоду є день, наступний за днем складання останнього акту - 24 серпня 2013 року.

Таким чином, періодом безоблікового користування послугами КП «Водоканал» відповідачем є період з 24 серпня 2013 року по 8 жовтня 2013 року.

Відповідно до акту-розрахунку від 10 жовтня 2013 року вартість обсягу використаної відповідачем води за період безоблікового користування становить 14 539 грн. 38 коп.

Ураховуючи наведене КП «Водоканал» просило стягнути з відповідача оплату за послуги з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації за період з 24 серпня 2013 року по 8 жовтня 2013 року у розмірі 14 539 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2017 року позов КП «Водоканал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь КП «Водоканал» оплату за послуги з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації за період з 24 серпня 2013 року по 8 жовтня 2013 року в розмірі 14 539 грн. 38 коп. та витрати на сплату судового збору в розмірі 1 378 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач свої зобов'язання з оплати послуг питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації виконував неналежним чином, своєчасно повірку лічильного приладу не провів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Суд дійшов висновку, що КП «Водоканал» правомірно нарахувало ОСОБА_5 плату за заявлену послугу за тарифом для безоблікового користування, оскільки це узгоджується з пунктом 3.2.3. договору сторін від 25 лютого 2011 року про надання послуг питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції повно та правильно встановив усі обставини справи і ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Апеляційний суд вказав, що відповідач повинна була забезпечити своєчасну повірку приладу обліку у третьому кварталі 2013 року та не здійснювати споживання води за неповіреним належним чином лічильником води, а тому, з урахуванням умов договору сторін, має сплатити за період з 24 серпня 2013 року по 8 жовтня 2013 року за користування послугою водопостачання по тарифу, як для безоблікового користування.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильнезастосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що положеннями Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» покладено обов'язок по своєчасній повірці лічильників на суб'єкта господарювання, який надає житлово-комунальні послуги, тобто на позивача, а також те, що відповідальність настає у випадку тривалості пропуску повірки понад місяць.

Не законним, на думку особи, яка подала касаційну скаргу, є і рішення про стягнення з неї плати за послугу водопостачання за тарифом, як за безоблікове користування, оскільки вона користується послугою за укладеним між сторонами договором, а не самовільно підключившись.

Крім того, суди не врахували, що у неї встановлено лічильник КВ-1,5, міжповірочний інтервал якого складає 4 роки, відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26 березня 2013 року № 308 «Про затвердження переліку типів засобів вимірювальної техніки та внесення змін до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки», що призвело до ухвалення помилкових судових рішень.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої інстанції та апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» суб'єкти господарювання зобов'язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

Пунктом 3.2.3. договору про надання послуг питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації від 25 лютого 2011 року № 3466/2 сторони погодили, що при відсутності або не встановленому обліковому приладі у встановлений водоканалом термін або розміщенні абонентом водолічильних вузлів чи то їх експлуатації з порушенням «Правил користування», «Правил експлуатації» водопостачання абонента вважається безобліковим, а витрати води і об'єм стоків у такому випадку визначаються розрахунковим шляхом у відповідності з пунктами 3.3. та 3.4. «Правил користування», починаючи з дня виписки останнього акта до дня приймання в експлуатацію облікового приладу або водолічильного вузла. Розрахунковий період при без обліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку без облікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Встановивши, що ОСОБА_5 не забезпечила своєчасну повірку лічильника на вводі холодної води у належному їй приміщенні, міжповірочний інтервал якого був установлений до кінця третього кварталу 2013 року, суди правильно застосували вищенаведені норми матеріального права та дійшли висновку про стягнення з неї на користь КП «Водоканал» оплату за послуги з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації за період з 24 серпня 2013 року по 8 жовтня 2013 року у розмірі 14 539 грн. 38 коп. за тарифом, як для безоблікового користування.

При цьому, суди вірно встановили період за який повинна відбутися така оплата, враховуючи умови укладеного між сторонами договору про надання послуг питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації від 25 лютого 2011 року та те, що останній акт із урахуванням показників засобу обліку води був складений 23 серпня 2013 року.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що саме на КП «Водоканал» було покладено обов'язок по своєчасній повірці лічильника, оскільки вони суперечать положенням статей 17, 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якими встановлено, що саме підприємства, організації та фiзичнi особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на повірку.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що заявлена позивачем відповідальність настає у випадку тривалості пропуску повірки понад місяць, оскільки у пункті 5.14 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, на який посилається особа, яка подала касаційну скаргу, передбачена відповідальність саме за перевищення тривалості повірки приладу обліку, а не порушення строків подачі засобів вимірювальної техніки на повірку, що має місце в даному випадку.

Вирішуючи спір, суди правильно взяли до уваги відповідальність, яка була узгоджена сторонами у пункті 3.2.3. договору про надання послуг питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації від 25 лютого 2011 року.

Умовами пункту 3.2.3. договору від 25 лютого 2011 року також спростовуються доводи касаційної скарги про те, що рішення про стягнення з неї плати за послугу водопостачання за тарифом, як за необліковане користування, є незаконним, так як вона самовільно не підключалася до мережі, оскільки сторони чітко встановили, що при розміщенні абонентом водолічильних вузлів чи то їх експлуатації з порушенням «Правил користування», «Правил експлуатації» водопостачання абонента вважається безобліковим.

Посилання відповідача на те, що її лічильник води підлягав повірці у 2014 році спростовуються наявними у справі доказами, оскільки чергова повірка засобу обліку води повинна була бути проведена у ІІІ кварталі 2013 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк