Справа № 159/4005/17 Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/115/18 Категорія: 59 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.

секретар Галицька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської Ради, Ремонтного житлово-комунального підприємства №1 м. Ковель про відшкодування вартості понесених витрат за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 286 від 14.08.2015 року йому дозволено тимчасово проживати в АДРЕСА_1

Оскільки деякі побутові прилади прийшли у непридатний для використання стан, він змушений був за свій рахунок придбати: газову плиту вартістю 3500,00 грн., колонку по підігріву води вартістю 3 500,00 грн., газові шланги та крани, а також замінив зливного бачка, зміщувача та комплектуючі до них прилади, умивальника вартістю 500,00 грн., вхідні двері вартістю 3000,00 грн., витративши кошти у розмірі 10 500,00 грн.

В серпні 2016 року він звертався до начальника РЖКП-1 м. Ковель із заявою про повернення коштів, але листом від 06.09.2016 року йому відмовили у їх поверненні. Листом від 27.10.2016 року відповідач Ковельська міська рада також відмовила у відшкодуванні понесених витрат.

Позивач просив стягнути солідарно з Ковельської міської ради та РЖКП-1 м. Ковель на його користь 10 500 гривень, витрачених на придбання зазначеного майна.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання учасники справи, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 у вересні 2015 року звертався до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської Ради, РЖКП-1 м. Ковель та Ковельського управління газопостачання та газифікації ПАТ «Волиньгаз» про визнання права власності на житлове приміщення, стягнення понесених витрат.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17.12.2015 року у справі № 159/4969/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради, ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 міста Ковель, ПАТ Волинь газ про визнання права власності на житлове приміщення, стягнення понесених витрат (далі - справа № 159/4969/15-ц), (а.с.85-86).

З уточненої позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 159/4969/15-ц, змісту рішення Ковельського міськрайонного суду від 17.12.2015 року у цій справі, вбачається, що позивач просив стягнути солідарно з РЖКП-1 м. Ковель, Ковельського управління газопостачання та газифікації ПАТ «Волиньгаз» понесені ним витрати на заміну в квартирі газових приладів: плити вартістю 3500 грн., колонки вартістю 3500 грн., шлангів , кранів , зливного бачка, змішувача , комплектуючих , умивальника вартістю 500 грн. та вхідних дверей вартістю 3000 грн., всього 10500 грн. у зв'язку з тим, що через непридатність до використання він провів їх заміну за власні кошти (а.с. 87-90). Тобто, ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги до РЖКП № 1 м. Ковель з тих самих підстав і про той самий предмет спору, що і вданій справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до РЖКП № 1 м. Ковель про відшкодування понесених витрат підлягає до скасування з закриттям провадження у справі в цій частині, оскільки рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2015 року, яке набрало законної сили 05.01.2016 року, вирішено спір між ОСОБА_1 і РЖКП №1 м. Ковель, про той самий предмет і з тих самих підстав, що заявлені у даній справі в указаній частині позову.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ковельської міської Ради про стягнення понесених витрат суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради № 286 від 14.08.2015 року між ОСОБА_1 та Ремонтним житлово-комунальним підприємством №1 м. Ковель укладено договір тимчасового проживання та реєстрації від 14.08.2014 року та договір найму житлового приміщення з фонду для тимчасового проживання від 14.08.2014 року (далі - Договір).

Згідно з умовами договорів РЖКП № 1 м. Ковель надає ОСОБА_1 у тимчасове користування житло на строк до 14.08.2015 року за адресою вул. Грушевського24, кв. 25.

Відповідно до п. 1.2 Договору найму житлового приміщення з фонду для тимчасового проживання наймодавець зобов'язується: здійснювати обслуговування будинку, забезпечувати роботу технічного обладнання відповідно до вимог законодавства; забезпечувати надання комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; доводити до відома наймача встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги та розміри щомісячних платежів за них.

Пунктом 1.3.2. Договору передбачено, що наймач зобов'язаний дотримуватись Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №573, своєчасно вживати заходів до усунення виявлених у квартирі несправностей. Не допускати самовільного перепланування квартир, руйнування конструкцій будинку, заміни та перестановки технічного обладнання в квартирі.

Норми ст. 810 ЦП України передбачають, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу користування жилими приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, що врегульовані главою 4-1 Житлового кодексу Української РСР та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами.

За змістом статті 132-1 ЖК УРСР до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, встановленими для проживання громадян у гуртожитках.

Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №422.

Відповідно до пунктів 2-7 Порядку житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання повинні відповідати санітарним і технічним вимогам та знаходитися, як правило, у межах одного й того ж населеного пункту за місцем попереднього проживання громадян (крім біженців). Потреба в житлових приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання визначається у розмірі не менш як 6 кв. м. на одну особу.

Фонди житла для тимчасового проживання формуються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською і Севастопольською міськдержадміністраціями шляхом: будівництва нового житла; реконструкції існуючих житлових будинків та гуртожитків, а також переобладнання нежитлових будинків у житлові; передачі житла у комунальну власність; придбання житла.

Житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання належать до спеціалізованих житлових приміщень.

Джерелами фінансування формування фонду житла для тимчасового проживання можуть бути: кошти місцевих бюджетів; добровільні внески юридичних і фізичних осіб; інші джерела.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Київська і Севастопольська міськдержадміністрації: передбачають кошти в місцевих бюджетах для формування житла для тимчасового проживання виходячи з потреби надання такого житла; здійснюють контроль за цільовим використанням фонду житла для тимчасового проживання та його утриманням, технічною експлуатацією і ремонтом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №422 затверджено також Порядок надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання (далі- Порядок) , відповідно до пункту 3 якого житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрацій у розмірі не менш як 6 кв. м. на одну особу.

Пунктом 15 Порядку встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Київська і Севастопольська міськдержадміністрації видають громадянинові ордер на вселення в житлове приміщення. У разі вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання громадянин здає ордер балансоутримувачу будинку (приміщення).

Крім того, пунктом 16 Порядку передбачено, що під час видачі ордера на житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання між власником житлового фонду або уповноваженою ним особою та громадянином, якому надається в користування зазначене житло, укладається договір найму житлового приміщення установленого зразка. Форма договору встановлюється Держжитлокомунгоспом.

Ордер та договір найму є підставою для вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання і для користування таким житлом на договірних умовах. Строк проживання відлічується з дати підписання договору найму.

Наймач житлового приміщення і члени його сім'ї зобов'язані додержуватися умов договору найму і правил користування житловими приміщеннями, утримання житлового будинку і прибудинкової території. Наймач житлового приміщення зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування житлом, комунальні та інші послуги за затвердженими в установленому порядку Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськдержадміністраціями тарифами.

Пунктом 21 Порядку встановлено обов'язок наймача житлового приміщення і членів його сім'ї бережно ставитися до наданого житлового приміщення та його обладнання, здійснювати на умовах і в порядку, що визначаються законодавством, за свій рахунок поточний ремонт, а у разі звільнення приміщення здати його в належному стані за актом балансоутримувачу будинку (приміщення).

Відповідно до ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі на підставі договору найму житлового приміщення для тимчасового проживання, за власною ініціативою, в порушення умов Договору та вимог зазначених вище нормативно-правових актів, в односторонньому порядку при проведенні ремонту наданої йому для тимчасового проживання квартири здійснив заміну газових приладів, сантехніки та дверей, при цьому не отримав письмової згоди ні наймодавця, ні власника квартири, а тому не має права на відшкодування вартості понесених витрат.

Крім того, у разі дотримання порядку заміни приладів, обов'язок по відшкодуванню понесених витрат покладається на наймодавця. Ковельська міська рада не укладала з позивачем договору найму, тому, не вважається наймодавцем. Ця обставина є самостійною підставою для відмови у позові.

Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на акт Ковельського управління газопостачання та газифікації ПАТ «Волиньгаз» від 06.10.2014 року , яким підтверджується, що газова плита і колонка перебували в аварійному стані, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки аварійний стан приладів надавав право позивачеві вимагати від наймодавця їх заміни, або ж одержання письмової згоди на заміну за власні кошти. У даному судовому засіданні позивач пояснив суду, що така письмова згода власником або наймодавцем житла йому не надавалась.

Крім цього, позивачем не подано доказів на підтвердження необхідності заміни дверей, кранів, шлангів,умивальника.

Встановивши наведене, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення з Ковельської міської Ради понесених витрат, тому апеляційна скарга про скасування рішення суду у цій частині вимог та стягнення понесених витрат до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 374, 375, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Ремонтного житлово-комунального підприємства №1 м. Ковеля про відшкодування вартості понесених витрат скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до Ковельської міської Ради про відшкодування вартості понесених витрат - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: