Провадження №2/523/1495/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

при секретарі Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто Франко» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто Франко» (далі за текстом «Банк») звернулось до суду з позовними вимогами в яких просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за кредитним договором № 369/1-07 від 16.02.2007р. в розмірі 798,82 доларів США, як заборгованість за нарахованими відсотками за період з 19.05.2014р. по 29.09.2015р., пеню за прострочення сплати основного боргу в розмірі 1599,26 доларів США, за період з 19.05.2014р. по 29.09.2015р., та пеню за прострочення сплати відсотків по кредиту, за період з 14.09.2016р. по 13.09.2017р.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що в звязку з неналежним виконанням кредитного зобовязання з відповідачів рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2014р. була стягнута заборгованість за кредитним договором. Втім, у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду у відповідачів виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище. Оскільки ОСОБА_2, як поручитель за договором поруки не виконав прийняті на себе зобовязання, позивач просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідачів в солідарному порядку. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився. Його представник ОСОБА_3 предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що ОСОБА_1 була повністю сплачена заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку, а Банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для залишення позовної заяви без задоволення. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Суд, заслухавши сторін по справі, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 369/1-07 від 16.02.2007р., з урахуванням додаткової угоди №1 від 27.09.2007р. до вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 отримав від АКБ «Порто-Франко», яке в наступному змінило назву на публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко», кредит в розмірі 18 000 доларів США, строком користування до 15.02.2014року. Отримавши грошові кошти ОСОБА_1 в свою чергу прийняв на себе зобовязання повернути кредит у повному обсязі та у відповідність до п.3.8. кредитного договору сплатити за його користування 14% річних.

Договором поруки № 16-02-07/0 від 16.02.2007р. ОСОБА_2, як поручитель, прийняв на себе зобовязання відповідати перед Банком за належне виконання прийнятих на себе зобовязань ОСОБА_1 по кредитному договору № 369/1-07 від 16.02.2007р. в повному обсязі. Зазначеними договорами була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 3 цієї же статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У справі, яка розглядається строк дії договору кредиту закінчився 15 лютого 2014р.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору по поверненню кредитних грошових коштів, внаслідок чого Банк 11.06.2014р. звернувся до суду з позовним вимогами до відповідачів. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2014р. (справа №523/8452/14-ц) з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Банку була стягнута сума заборгованості за кредитним договором, процентами та пені в загальному розмірі 67 461,59гривень. Рішення набуло законної сили та з боку ОСОБА_1 було виконано, шляхом проведення часткових платежів, останній з яких був проведений 29.09.2015р. Даний факт сторонами по справі підтверджується.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В той же час згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини виниклих між сторонами правовідносин, строк позовної давності розпочався з часу ухвалення судом рішення суду, тобто з 25.09.2014р. Разом з тим, судом встановлено, що після ухвалення рішення суду ОСОБА_1 частково проводив погашення боргу до 29.09.2015р., що в силу ч.1 ст.264 ЦК України вказує на переривання перебігу позовної давності по виниклим правовідносинам. Отже, строк з якого слід обчислювати строк позовної давності, тобто строк на протязі якого Банк має право на звернення до суду з вимогами про стягнення кредитних зобовязань слід вважати 29.09.2015р.

З вимогами Банк звернувся до суду 19.09.2017р., що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції суду на позовній заяві.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 798,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 20784,46 грн. подані Банком у встановлений законом трирічний строк позовної давності, та з урахуванням встановленого факту порушення кредитного зобовязання з боку відповідачів є обґрунтовані та підлягають задоволенню, шляхом стягнення такої заборгованості з ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про стягнення пені то такі вимоги предявлені Банком з пропущенням річного строку, встановленого для даного виду стягнення, з урахуванням обґрунтування зазначеного вище. Із заявою про поновлення пропущеного строку Банк не звертався, причини поважності його пропуску не обґрунтовував. В звязку з чим, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої пені за прострочення заборгованості за основним боргом та відсотками слід відмовити, в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Крім того, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог предявлених до поручителя ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Так, статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Частиною 4 ст.559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Пунктом 5.2. договору поруки від 16.02.2007р. було встановлено, що порука припиняється, якщо Кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобовязання не предявить позов до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14).

З договору поруки, який був укладений між Банком та ОСОБА_1 з метою забезпечення кредитного договору, убачається, що в ньому встановлено, що порука припиняється, якщо Кредитор на протязі шести місяців з дня настання строку виконання зобовязання не предявить позов до поручителя (п.5.2. договору поруки), тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) (Правовий висновок ВСУ у справі №6-223цс16).

Обовязок проведення погашення боргу за кредитним зобовязанням був встановлений рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2014р., а отже і право Банка на звернення до суду з позовним вимогами до поручителя на протязі шести місяців з вказаної дати до 25.03.2015р. Втім, Банк звернувся до суду з вимогами до поручителя з пропуском 6 місячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

На підставі викладеного, з урахуванням положення матеріального закону, суд вважає, що договір поруки укладений між Банком та ОСОБА_2М, слід вважати припиненим. При таких обставинах позовні вимоги Банка до ОСОБА_2 є безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банка слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов публічного акціонерного товариства акціонерний банку «Порто-Франко» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн-) на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банку «Порто-Франко» заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 19.05.2014р. по 29.09.2015р. в розмірі 798,82 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 20784,46 гривень.

В іншій частині позовних вимог предявлених до ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто-Франко» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банку «Порто-Франко» (ЄДРПОУ-13881479) судові витрати в розмірі 1600,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 19 січня 2018р.

Суддя