Справа № 472/1095/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2018 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Шашуро А.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

26 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтував тим, що 27 квітня 2014 року він уклав з відповідачкою ОСОБА_4 договір позики, відповідно до якого надав останній гроші в сумі 42000,00 грн., а відповідачка прийняла позику та зобовязалася повернути зазначену суму грошей в шестимісячний термін, про що також на зворотному боці договору власноруч написала розписку. Однак в установлений договором строк відповідачка позику не повернула. В звязку з тим що, відповідачка ОСОБА_4 добровільно не сплачує борг, позивач просить стягнути з неї на його користь відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням індексу інфляції, що станом на 23 жовтня 2017 року становить 72 059 (сімдесят дві тисячі пятдесят девять) гривень 40 коп., три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, що станом на 23 жовтня 2017 року складає 3769 (три тисячі сімсот шістдесят девять) гривень 64 коп., пеню у розмірі 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення за 1 рік (365 днів) дні в сумі 210 (двісті десять) грн. та судові витрати.

19.02.2018 року Веселинівським районним судом Миколаївської області ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 04.04.2018 року скасовано за заявою відповідача ОСОБА_4 та у відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 27.04.2014 року в загальному розмірі 190424,42 грн., з яких: 42000,00 грн. сума основного боргу; 40635,00 грн. - витрати від інфляції; 4380,66 грн. - три проценти річних від суми прострочення; 76650,00 грн. - пеня в межах строку позовної давності за 1 рік; 26758,76 грн. - проценти за користування грошовими коштами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2014 року до нього звернулась відповідачка ОСОБА_4 з проханням дати їй в борг грошові кошти в розмірі 42000 грн. Він погодився та 27.04.2014 року за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, вони уклали письмовий договір позики, який позивачка власноручно підписала та на звороті власноручно написала розписку про те, що отримала від нього кошти в розмірі 42000 грн. та зобовязалась повернути їх в строки зазначені в договорі.

Відповідачка ОСОБА_4 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що грошей в борг у позивача не брала, договір позики не підписувала, розписку не писала, а позивач навмисно та цілеспрямовано виждав час для того щоб нарахувати індекс інфляції, три проценти річних від простроченої суми, пеню, щоб на цьому заробити грошей та стягнути їх з неї. За адресою зазначеною в договорі позики, а саме: смт. Веселинове, вул. Набережна, 2, 6 позивач не проживає, а тому відповідачка навіть не мала б змоги повернути борг, оскільки не знала точного місця проживання. Також відсутні належні докази того, що позикодавець ОСОБА_3, зазначений в договорі позики, та позивач ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, а також, що позичальник ОСОБА_4, зазначена в договорі, та відповідачка ОСОБА_4 є однією і тією ж особою. Розписка не є належним доказом оскільки в ній не вказані паспортні дані, місце реєстрації та місце проживання, ідентифікаційний код сторін, а паспортні дані відповідача, зазначені в розписці, є не вірними. В звязку з цим просить відмовити в позовних вимогах повністю.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 позов не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в позові просили відмовити. Крім того, відповідачка пояснила, що кошти від позивача ОСОБА_3 в борг не отримувала, договір позики не підписувала, розписку не писала. Також додала, що між нею та позивачем склались особисті неприязні стосунки, а тому позивач подав зазначений позов до суду.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 27 квітня 2014 року між сторонами укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 зобовязався надати ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 42000,00 грн., а остання зобовязалась прийняти позику і повернути грошові кошти у шестимісячний термін.

Відповідно до розписки від 27 квітня 2014 року ОСОБА_4 підтвердила укладення між нею та ОСОБА_3 договору позики та отримання від позивача грошової суми в розмірі 42000,00 грн. та зобовязалась повернути гроші у визначений договором термін.

Згідно ст. 526 та ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з умов договору сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позикодавцеві ОСОБА_3 у строк до 27 жовтня 2014 року (п. 3.2. Договору).

В своїх запереченнях відповідачка зазначила, що грошей в борг від позивача не отримувала, договір позики не підписувала та розписку не писала. Разом з тим, будь-яких належних доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надала, позовних вимог про визнання договору позики та розписки недійсними не заявляла.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобовязання, що випливають з договору позики, що підтверджується письмовим договором позики від 27 квітня 2014 року та розпискою, а також вважає доведеним факт невиконання відповідачем ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань з повернення боргу позивачу в розмірі 42000,00 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Розраховуючи розмір інфляційної складової у даному конкретному випадку, позивач керувався роз'ясненням, наданим Верховним Судом України від 03.04.1997 року №62-97р, відповідно до якого для визначення індексу інфляції необхідно перемножити між собою щомісячні індекси, які складають відповідний період прострочки; помножити заборгованість за договором позики на індекс інфляції за період прострочки виконання зобов'язання та поділити на сто, враховуючи той факт, що індекс інфляції визначається у відсотках. Розмір інфляційних збитків буде дорівнювати різницю між сумою боргу з урахуванням індексів інфляції та сумою боргу без урахуванням токової. Щомісячний розмір індексу інфляції є загальновідомою інформацією, яка публікується у офіційних виданнях, зокрема у газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному сайті Міністерства Фінансів України.

Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком інфляційних нарахувань, проведених відповідно до роз'яснень, наданих Верховним Судом України від 03.04.1997 року №62-97р, а саме: 42000,00 грн. х 196,75 % / 100 = 40635,00 грн., де 42000,00 грн. сума боргу за договором позики, а 196,75 % - індекс інфляції за період прострочки виконання зобов'язання (листопад 2014 року - лютий 2018 року).

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання в розмірі 40635,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що розмір процентів договором позики не визначався.

Перевіривши наданий в позовній заяві розрахунок трьох відсотків річних суд погоджується з ним та вважає, що з відповідача підлягає стягненню три відсотки річних в розмірі 4380,66 грн., які розраховані на суму заборгованості виходячи з кількості 1269 днів прострочення.

Виходячи з вимог ст.ст. 549 та 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що при порушенні позичальником строку повернення позики вказаного в п. 3.2. договору він повинен сплатити позикодавцю пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,5 % в день від загальної суми заборгованості розміру позики за весь період прострочення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Оскільки умовами договору позики передбачена пеня у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення, за період в межах одного року (365 днів) вона складає 76650,00 грн. та підлягає також стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки умовами договору позики розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлений, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України має право на одержання від відповідача процентів від суми позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Згідно проведеного позивачем ОСОБА_3 розрахунку, вказаного у заяві про збільшення позовних вимог, сума процентів за користування позикою за період з 28.10.2014 року по 18.04.2018 року становить 26758,76 грн. (з 28.10.2014 по 12.11.2014 (16 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,5% сума процентів становить 230 грн.; з 13.11.2014 по 05.02.2015 року (85 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 1369,32 грн.; з 06.02.2015 по 03.03.2015 року (26 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 26% сума процентів становить 583,40 грн.; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року (177 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 30% сума процентів становить 6110,14 грн.; з 28.08.2015 по 24.09.2015 року (28 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 27% сума процентів становить 869,92 грн.; з 25.09.2015 по 21.04.2016 року (210 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 22% сума процентів становить 5316,16 грн.; з 22.04.2016 по 26.05.2016 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 19% сума процентів становить 765,21 грн.; з 27.05.2016 по 23.06.2016 року (28 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 18% сума процентів становить 579,95 грн.; з 24.06.2016 по 28.07.2016 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 16,5% сума процентів становить 664,52 грн.; з 29.07.2016 по 15.09.2016 року (49 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 15,5% сума процентів становить 873,94 грн.; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 15% сума процентів становить 724,93 грн.; з 28.10.2016 по 13.04.2017 року (168 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14% сума процентів становить 2706,41 грн.; з 14.04.2017 по 25.05.2017 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 13% сума процентів становить 628,27 грн.; з 26.05.2017 по 13.09.2017 року (111 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,5% сума процентів становить 1596,58 грн.; з 14.09.2017 по 26.10.2017 року (43 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 12,5% сума процентів становить 618,49 грн.; з 27.10.2017 по 14.12.2017 року (49 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 13,5% сума процентів становить 761,18 грн.; з 15.12.2017 по 25.01.2018 року (42 дні прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 14,5% сума процентів становить 700,77 грн.; з 26.01.2018 по 01.03.2018 року (35 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 16% сума процентів становить 644,38 грн.; з 02.03.2018 по 18.04.2018 року (48 днів прострочення платежу) за обліковою ставкою НБУ 17% сума процентів становить 938,96 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, судом встановлено, що загальна сума розміру процентів за користування грошовими коштами станом на 19.04.2018 року становить 26682,53 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Доказів неправильності проведеного позивачем розрахунку відповідачем до суду не надано та інший розрахунок відповідач до суду також не надав.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і доведеними, відповідачка доказів на спростування доводів позивача не надала.

З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 190348,19 грн., з яких: 42000,00 грн. сума основного боргу; 40635,00 грн. - витрати від інфляції; 4380,66 грн. - три проценти річних від суми прострочення; 76650,00 грн. - пеня в межах строку позовної давності 1 рік; 26682,53 грн. - проценти за користування грошовими коштами.

Згідно ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи вище викладене, з ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1904,24 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, борг за договором позики від 27 квітня 2014 року в розмірі 190 348 (сто дев`яносто тисяч триста сорок вісім) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок, з яких:

- 42 000 (сорок дві тисячі) 00 (нуль) копійок - сума основного боргу;

- 40 635 (сорок тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 00 (нуль) копійок - втрати від інфляції;

- 4 380 (чотири тисячі триста вісімдесят) гривень 66 (шістдесят шість) копійок - три процента річних від суми прострочення;

- 76 650 (сімдесят шість тисяч шістсот пятдесят) гривень - пеня в межах строку позовної давності 1 (один) рік;

- 26 682 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят дві) гривні 53 (пятдесят три) копійки - проценти за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1904 (одна тисяча девятсот чотири) гривні 24 (двадцять чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, витрати по оплаті правової допомоги в сумі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.11.2018 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіОСОБА_5