П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 761/40388/16-ц

провадження № 22-ц/796/361/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів - Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Гуменюк А.І. від 03 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що після розірвання шлюбу, за взаємною згодою з відповідачем, син залишився проживати з нею і вона несе всі витрати по утриманню та розвитку сина. Відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини, участі у вихованні сина не приймає, матеріальну допомогу на його утримання не надає.

Посилаючись на те, що відповідач є працездатною дорослою людиною, який не має постійної роботи, але має мінливий, нерегулярний дохід від випадкових заробітків, просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 500 грн., але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня пред'явлення позову - 15 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині щодо визначеного розміру аліментів відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 грн. ставить його в тяжке матеріальне становище, про що було відомо суду першої інстанції при розгляді справи.

Зазначав, що при ухваленні рішення судом безпідставно не застосовано норми матеріального права, а саме положення ч. 1 ст. 182 СК України, та не враховано тяжке матеріальне становище відповідача, та інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вважав, що рішення підлягає зміні через невідповідність висновків суду обставинам справи в частині щодо розміру щомісячної суми, яка підлягає стягненню.

За наведених обставин просив змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року в частині розміру аліментів, а саме в твердій грошовій сумі, встановивши його в розмірі 800 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

16 лютого 2018 року від позивачки на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 посилалась на те, що доводи апеляційної скарги є формальними та необґрунтованими. Вважала, що утримання вагітної дружини не звільняє відповідача від обов'язку сплачувати аліменти на утримання сина від першого шлюбу.

Вказувала, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, а відповідач у відповідності до вимог процесуального законодавства не навів в апеляційній скарзі доводів, які спростовують висновки суду.

За наведених обставин просила залишити без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ст. 274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08 вересня 2007 року перебували у шлюбі та є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 10 червня 2010 року.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини.

Встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що висновок суду про визначення аліментів у твердій грошовій сумі є необґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід в межах 5-6 тисяч гривень у місяць.

24 березня 2017 року, під час розгляду в суді цієї справи, відповідач став на облік в Дніпровському районному центрі зайнятості, що підтверджується довідкою виданою Дніпровським районним центром зайнятості Київського міського центру зайнятості (а.с. 24).

Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, взявши до уваги вказані вище обставини та наведені положення закону, дійшов висновку, що розмір аліментів необхідно встановити у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції у повному обсязі не з'ясовано обставини справи та не враховано матеріальний стан платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема перебування на утриманні дружини, яка чекає народження дитини.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховано розмір мінливого доходу, який отримує відповідач, а також інші обставини, що мають істотне значення, а саме надані відповідачем письмові докази, щодо перебування дружини відповідача на обліку по вагітності в медичному центрі «ПП БМГ Сервіс» (а.с. 25-28), у зв'язку з чим позов і задоволено судом частково.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які досліджено судом першої інстанції.

Народження у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 доньки ОСОБА_4, тобто після ухвалення судового рішення, що переглядається, не є підставою для зміни розміру аліментів, які визначено судом на підставі доказів, які подавалися сторонами під час розгляду справи, а може бути підставою для зменшення розміру аліментів в силу вимог ст. 192 СК України.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, керуючись ст. 365, 366, 368, 369 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець