Справа № 182/767/18
Провадження № 2/0182/1567/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними умов та договорів позики, -

представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги від 25.03.2018 року, ордеру ДП 2185/001 (а.с.71-74)

Заяви по суті справи.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики від 29.03.2017 року в розмірі 34121 грн. 75 коп.( тридцять чотири тисячі сто двадцять одна грн. 75 коп.), яка складається з 3451,63 грн. - сума позики та 30670 грн. 12 коп. - сума неустойки в розмірі 3% від суми боргу за кожний день прострочення, а також заборгованість за договором позики від 06.06.2017 року в розмірі 14781 грн. 60 коп. ( чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят одна грн.. 60 коп.), яка складається з 14599,20 грн. - сума позики та 182 грн. 40 коп. - сума неустойки в розмірі 3% річних від суми боргу, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.24-26) .

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з розпискою від 29.03.2017 року відповідач отримала у позику 130 доларів США та зобов'язалась повернути кошти до 29.04.2017 року. У разі несплати боргу у визначений строк умовами розписки було передбачено відповідальність у розмірі 3% від суми боргу за кожний день прострочення. Оскільки відповідач кошти не повернула, то просить стягнути заборгованість по договору позики з урахуванням 3% від суми боргу за кожний день прострочення згідно розрахунку станом на день звернення до суду. Також просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 06.06.2017 року. Термін повернення коштів у договорі визначено 06.09.2017 року, однак відповідач у визначений в договорі строк кошти не повернула. За умовами договору передбачена відповідальність у разі неповернення коштів у розмірі 3% річних від суми боргу. На день звернення до суду відповідач кошти за договором позики не повернула, а тому просить стягнути заборгованість згідно розрахунку станом на день звернення до суду.

Відповідач подала зустрічний позов та просить суд визнати недійсним договір позики від 29.03.2017 року в частині встановлення санкцій у розмірі 3% денних за весь час прострочення, а також визнати недійсним договір позики від 06.06.2017 року , також просить стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що дійсно отримувала від позивача у позику, але не 130 доларів США, а 100 доларів США, а 30 доларів США, які зазначені у розписці є процентами за користування позикою, які зобов'язалась повернути 29.04.2017 року, про що власноруч написала розписку. На момент укладення договору позики від 29.03.2017 року вона мала проблеми зі здоров'ям, що підтверджується медичними документами, а тому погодилась укласти договір позики на вкрай невигідних для неї умовах, перебуваючи у тяжкому матеріальному стані, по поверненню позики під 3% денних від суми боргу за весь час прострочення. Через юридичну необізнаність вона вважала, що у розписці йде мова не про 3% денних, а про 3% річних. Тобто вона вчинила цей правочин під впливом тяжкої для неї обставини, була введена в оману позикодавцем, а тому договір позики від 29.03.2017 року має бути визнаний недійсним в частині санкцій у розмірі 3% денних за весь час прострочення. За договором від 06.06.2017 року , що посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іопелем С.О., зареєстрований в реєстрі за № 2418, вона взагалі коштів від позивача не отримувала, так як з травня 2017 року у неї з позивачем склались неприязні відносини через неможливість повернути кошти за позикою від 29.03.2017 року. Вважає договір позики 06.06.2017 року є фіктивним, оскільки був укладений щодо збільшення процентів за користування первісною позикою. При цьому вона не писала ніякої заяви відповідно до п.9 Договору щодо безспірності заборгованості. Ніяких реквізитів для перерахування коштів за позикою позивач до 04.09.2017 року не надавав на її адресу, при цьому позивач не надав ніяких доказів, що вона отримала кошти від позивача за договором позики від 06.06.2017 року.(а.с. 82-86)

Відповідач надала відзив на позовну заяву та просить суд відмовити у задоволенні позову , оскільки договори позики є недійсними і позивач не надав належних доказів, що підтверджують отримання нею коштів у борг (а.с.99-103)

Інших заяв по суті справи сторонами не подавалось.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.18-19)

Ухвалою суду від 26.02.2018 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 26.03.2018 року (а.с.56-57)

Ухвалою суду від 26.02.2018 року за заявою ОСОБА_1 забезпечено позов, накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1.(а.с.58-59) Ухвалою суду від 26.02.2018 року виправлено описку в ухвалі суду про забезпечення позову(а.с.60)

Ухвалою суду від 26.02.2018 року зобов'язано ОСОБА_1 надати оригінал розписки від 29.03.2017 року (а.с.61)

Ухвалою суду від 26.03.2018 року по справі відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.77-78)

26.04.2018 року ухвалою суду постановлено прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1, постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору у розмірі 1409,60 грн. до ухвалення судового рішення по справі.(а.с.110-112)

25.05.2018 року по справі закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.121)

В судове засідання сторони та представники не з'явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі(а.с.141). Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.119)Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки не відомі.(а.с.157)

Інших заяв та клопотань процесуального характеру сторони суду не подавали.

Судом встановлено.

Згідно розписки від 29.03.2017 року ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 у борг 130 доларів США, які зобов'язалась повернути до 29.04.2017 року, а у разі неповернення ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити ОСОБА_1 3% денних за весь час прострочення (а.с.5)

Згідно договору позики від 06.06.2017 року, що посвідчений Іопелем С.О., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 2418, ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 14599,20 грн., що буде еквівалентним на момент повернення боргу сумі 560 доларів США(а.с.6).

Пунктом 1 зазначеного договору від 06.06.2017 року термін повернення коштів Позикодавцю встановлено до 06.09.2017 року.

Згідно умов договору від 06.06.2017 року в п.2 зазначено, що сума грошових коштів передана Позикодавцем Позичальнику до підписання цього договору. Сторони своїми підписами під цим договором підтвердили цей факт та передачу коштів.

Згідно з п.5 договору від 06.06.2017 року сторони передбачили, що якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики, згідно п.1 цього договору, Позикодавець вправі пред'явити у строки, передбачені чинним законодавством України, цей договір до стягнення, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 від 29.03.2017 року, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів у розмірі 130 доларів США за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до 29.04.2017 року, а також договором позики від 06.06.2017 року, який підтверджує як факт отримання боржником коштів у розмірі 14599 грн. за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти ОСОБА_1 до06.09.2017 року, Оскільки у визначений у розписці та договорі строк кошти ОСОБА_2 повернуті не були, у позивача наявні підстави для звернення з даним позовом.

Посилання ОСОБА_2 на недійсність договору позики від 29.03.2017 року в частині встановлення неустойки у розмірі 3% денних від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання перед ОСОБА_1 у випадку неповернення коштів, оскільки такі невигідні умови були прийняті нею через проблеми зі здоров'ям та тяжке матеріальне становище не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так згідно зі статтею 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України має бути доведено, що: особа вчиняє цей правочин під впливом тяжкої для неї обставини та умови правочину вкрай невигідні для цієї особи.

До тяжких обставин відповідно до частини першої статті 233 ЦК України може бути віднесено тяжку хворобу особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому слід мати на увазі, що тяжка обставина має бути саме для тієї особи, яка вчинила правочин.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті233ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі N 6-551цс16 та постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі N 206/4209/17-ц.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Тяжка обставина є оціночним категорієм і має визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що була вимушена укласти договір позики через тяжкі життєві обставини, що склались на цей момент в її житті. Позивач стверджує, що уклала договір позики маючи проблеми із здоров'ям і тяжким матеріальним становищем на вкрай невигідних для себе умовах.

Однак викладені доводи не підтверджені належними доказами.

У наданих суду копіях медичної картки доньки та довідки діагностичного центру, виписки із акту огляду №748 про стан здоров'я ОСОБА_2 підтверджується наявність у неї проблем зі здоров'ям у квітні та травні 2016 року, а у доньки у серпні - вересні 2016 року (а.с. 92-96), при цьому у вересні 2017 року згідно копії медичної картки доньці ОСОБА_2 рекомендовано оздоровлення в санаторії, що не свідчить про проблеми зі здоров'ям ОСОБА_2 та її доньки на момент укладення договору позики 29.03.2017 року.

Також суду надано копію трудової книжки , де в останньому записі зазначено, що 03.09.2016 року ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю. Однак зазначена обставина також не може бути взята судом до уваги як безумовна обставина тяжкого матеріального становища ОСОБА_2, що послужило укласти договір на вкрай невигідних умовах , оскільки необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі частини першоїстатті 233 ЦК України є те, що його укладено для усунення або зменшення тяжких обставин (постанова ВС від 29 березня 2018 року у справі N 206/4209/17-ц).

Таким чином, наявність у ОСОБА_2 тяжких обставин не підтверджена належними доказами, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що договір позики в частині встановлення санкції 3% денних за весь час прострочення укладений для усунення проблем зі здоров'ям та тяжкого матеріального становища.

Окрім того, суд зазначає, що факт отримання ОСОБА_2 коштів у меншій сумі , ніж зазначено у розписці від 29.03.2018 року також суду не доведено належними та допустими доказами.

Таким чином, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не довела наявність тяжких обставин, які вплинули на укладення спірного договору на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України є те, що його укладено для усунення або зменшення тяжких обставин , суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічних вимог щодо недійсності договору позики від 29.03.ю2017 року в частині встановлення 3% денних за весь час прострочення за недоведеністю.

Щодо вимог ОСОБА_2 зустрічним позовом про визнання договору позики від 06.06.2017 року недійсним, оскільки є фіктивним, то суд зазначає наступне.

Постановою ВС від 17.10.2018 року по справі N 362/388/15-ц зроблено висновок, що відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-1873цс16.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що договір позики від 06.06.2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом, підтверджує не лише укладення договору позики, а й отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 14599 грн. (п.1, п. 2 договору) з зобов'язанням повернути їх до 06.09.2017 року. ОСОБА_2 порушила умови договору позики і не повернула отриману грошову суму.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів вчинення фіктивного договору позики, суд вважає, що ОСОБА_2 слід також відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору позики від 06.06.2017 року .

Отже позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, встановивши, що розписка від 29.03.2017 року та договір позики від 06.06.2018 року підтверджують не лише укладення договорів позики, а й отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов'язанням повернути їх, а ОСОБА_2 порушила умови договорів позики і не повернула отриману грошову суму, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики від 29.03.2017 року в розмірі 34121 грн. 75 коп.( тридцять чотири тисячі сто двадцять одна грн. 75 коп.), яка складається з 3451,63 грн. - сума позики та 30670 грн. 12 коп. - сума неустойки в розмірі 3% від суми боргу за кожний день прострочення, а також за договором позики від 06.06.2017 року в розмірі 14781 грн. 60 коп. ( чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят одна грн.. 60 коп.), яка складається з 14599,20 грн. - сума позики та 182 грн. 40 коп. - сума неустойки в розмірі 3% річних від суми боргу , підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. ( сімсот чотири грн. 80 коп.), а також враховуючи, що ухвалою суду від 26.04.2018 року ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового забору за зустрічним позовом до ухвалення рішення по справі , слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.( одна тисяча чотириста дев'ять грн. 60 коп.)

Керуючись ст.ст. 15,16,233,234,530 ,536, 612, 614, 625,1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81,83,89,2265,268,272,354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.03.2017 року в розмірі 34121 грн. 75 коп.( тридцять чотири тисячі сто двадцять одна грн. 75 коп.), яка складається з 3451,63 грн. - сума позики та 30670 грн. 12 коп. - сума неустойки в розмірі 3% від суми боргу за кожний день прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06.06.2017 року в розмірі 14781 грн. 60 коп. ( чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят одна грн.. 60 коп.), яка складається з 14599,20 грн. - сума позики та 182 грн. 40 коп. - сума неустойки в розмірі 3% річних від суми боргу .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. ( сімсот чотири грн. 80 коп.)

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.( одна тисяча чотириста дев'ять грн.. 60 коп.)

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 19.11.2018 року.

Анкетні дані учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання - 53200, АДРЕСА_2)

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, місце проживання - 53200, АДРЕСА_1)

Суддя: А. Г. Багрова