Справа № 216/5758/17
Провадження 2-о/216/24/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Сидорак В.В.,

за участю секретаря: Ярмошенко О.О.

розглянувши у судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Центрально-Міський відділ державної РАЦС Головного територіального управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи: Центрально-Міський відділ державної РАЦС Головного територіального управління юстиції, в якій просить встановити юридичний факт, що до її приналежності до національності - німкеня.

В обґрунтування свої вимог заявниця посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Абай Карагандинської області Казахської РСР (Казахстан). ЇЇ батько, ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Караганда, Шахтинського району, Карагандинської області, Казахської РСР (Казахстан), про що в книзі актів реєстрації про народження зроблено актовий запис № 1537 від 13.07.1949 року, де в графі мати зазначено - ОСОБА_3, національність "німка". Бабуся заявниці, ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_3), народилася в сім"ї німців ІНФОРМАЦІЯ_3 у Ершавському районі, Саратовської області, автономної Радянської Соціалістичної Республіки Німців Поволжя, дотримуючись традицій цієї національності, сповідувала лютеранську віру, і проживала там до депортації німців в Казахстані, а саме до серпня 1941 року. ОСОБА_3 займалася вихованням заявниці в німецьких традиціях. Заявниця і досі підтримує стосунки зі своїми родичами - німцями, які проживають на території Німеччини. Заявниця вважає себе німкою, розмовляє німецькою мовою, святкує німецькі свята, знає народні німецькі пісні, вірші, молитви. З вересня 1997 року є активним учасником заходів, що проводяться в Криворізькій школі № 20 (спеціалізована середня школа з поглибленим вивченням німецької мови), пов'язаних з вивченням німецької мови, традицій німецького народу та історії Німеччини. З 2000 року є активним членом німецької громадської організації "Відродження".

Однак в жодному документі, ані в свідоцтві про народження, ані в паспорті громадянина України, не зазначено національності заявниці. Оскільки заявниця планує виїхати разом із своєю сім"єю на постійне місце проживання до Німеччини, де проживає її бабуся та всі її рідні, їй необхідно встановити свою приналежність до німецької національності юридичним шляхом.

З питання внесення змін до актового запису про народження в частині зміни національності батька - ОСОБА_2 з "українець" на "німець" заявниця звернулася до Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на що отримала відмову, та запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання.

Мета заявниці - офіційно визначити її належність до німецької нації, підтвердити статус свого німецького коріння, а також відновити та зберегти етнічне походження свого роду, мати можливість користуватися правами громадян німецької національності, як в України так і у Німеччині, і надати таку можливість своїм дітям, і вважає це обґрунтованим. Оскільки у інший, крім судового, спосіб заявниця не може встановити даний факт, вона вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Посилаючись на викладене, заявниця просила встановити юридичний факт, а саме те, що вона є німкою.

Заявниця в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій вимоги викладені у заяві підтримала в повному обсязі, просила суд розглянути заяву у її відсутності.

Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Абай Карагандинської області Казахської РСР (Казахстан), про що в книзі актів реєстрації про народження зроблено актовий запис № 538 від 12.08.1978 року. ЇЇ батько, ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Караганда, Шахтинського району, Карагандинської області, Казахської РСР (Казахстан), про що в книзі актів реєстрації про народження зроблено актовий запис № 1537 від 13.07.1949 року, де в графі мати зазначено - ОСОБА_3, національність "німка". Бабуся заявниці, ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_3), народилася в сім"ї німців ІНФОРМАЦІЯ_3 у Ершавському районі, Саратовської області, автономної Радянської Соціалістичної Республіки Німців Поволжя, дотримуючись традицій цієї національності, сповідувала лютеранську віру, і проживала там до депортації німців в Казахстані, а саме до серпня 1941 року. ОСОБА_3 займалася вихованням заявниці в німецьких традиціях. Заявниця і досі підтримує стосунки зі своїми родичами - німцями, які проживають на території Німеччини. Заявниця вважає себе німкою, розмовляє німецькою мовою, святкує німецькі свята, знає народні німецькі пісні, вірші, молитви. З вересня 1997 року є активним учасником заходів, що проводяться в Криворізькій школі № 20 (спеціалізована середня школа з поглибленим вивченням німецької мови), пов'язаних з вивченням німецької мови, традицій німецького народу та історії Німеччини. З 2000 року є активним членом німецької громадської організації "Відродження".

Однак в жодному документі, ані в свідоцтві про народження, ані в паспорті громадянина України, не зазначено національності заявниці. Оскільки заявниця планує виїхати разом із своєю сім"єю на постійне місце проживання до Німеччини, де проживає її бабуся та всі її рідні, їй необхідно встановити свою приналежність до німецької національності юридичним шляхом.

З питання внесення змін до актового запису про народження в частині зміни національності батька - ОСОБА_2 з "українець" на "німець" заявниця звернулася до Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на що отримала відмову, та запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання.

20 лютого 2017 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено заяву ОСОБА_2, та встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що національністьОСОБА_2, народженого у м. Караганді Казахської ССР (Казахстан), ІНФОРМАЦІЯ_2 - німець. Рішення не оскаржено, не скасовано, набрало чинності.

Відповідно до довідки Громадської організації "Товариство німців "Відергебурт" ОСОБА_1 з 2000 року є членом німецького товариства "Відергебурт", з 2017 року є членом ревізійної комісії німецького товариства "Відергебурт" та приймає активну участь в культурних заходах, пов'язаних зі збереженням традицій та культури Германії.

На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного-процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ч. 2 ст. 293 Цивільного-процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Встановлення факту приналежності ОСОБА_1 до німецької національності необхідне для неї для того, для того, щоб підтвердити статус її німецького коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду.

Таким чином під час розгляду справи у суді факти належності ОСОБА_1 до німецької національності були доведені. Також дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 зростала в родині німців, усвідомлює себе німкенею, виявляла та виявляє на усіх періодах свого життя почуття національного самоусвідомлення та спільності з німцями тому ОСОБА_1 за національністю також є німкенею за батьківською лінією.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-260, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Центрально-Міський відділ державної РАЦС Головного територіального управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що національність ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Абай, Карагандинської області Казахської РСР (Казахстан) - німка.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення суду, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сидорак В.В.