ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 644/3052/17-ц

провадження № 22ц/818/1079/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року в складі судді Клименка А.М.,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що вона разом з ОСОБА_2 з 06 вересня 1980 року перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано.

Зазначила, що в період шлюбу ними придбано квартиру АДРЕСА_1.

Вказала, що 25 квітня 1986 року Виконавчим комітетом Дзержинської Ради народних депутатів м. Харкова видано ордер на житлове приміщення № 003738 на неї та сім`ю з чотирьох осіб на підставі сплати пайових внесків.

16 травня 1989 року Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів прийнято рішення № 180/27 про відкриття фінансового лицевого рахунку на трьохкімнатну квартиру в ЖСК «Круг-9» на ім'я її колишнього чоловіка, оскільки з її згоди 02 квітня 1989 року його прийнято в члени кооперативу.

Згідно витягу з протоколу № 14 від 25 червня 1991 року зборів ЖСК «Круг-9» її прийнято в члени кооперативу та передано пай на її ім'я.

Відповідно до рішення Орджонікідзевської районної ради від 05 грудня 2000 року № 214/5 вирішено видати свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_2

19 грудня 2000 року він отримав свідоцтво про право власності на квартиру.

03 жовтня 2000 року оформлено технічний паспорт на неї.

Вважала, що пайовий внесок за спірну квартиру виплачено за спільно нажиті подружжям кошти, тому вони набули в спільну сумісну власність вказану квартиру, частки в спільній сумісній власності є рівними, а сам факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу на ім'я одного з подружжя не впливає на його правовий режим.

Просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спільного майна подружжя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 замість права власності на всю квартиру, яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 грудня 2000 року Орджонікідзевською районною радою м. Харкова; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2220,00 грн.; зобов'язано фінансовий орган Індустріального району м. Харкова - Управління Державної казначейської служби в Індустріальному районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 зайво сплачений нею судовий збір в розмірі 1388,50 грн. за квитанцією № 4 від 20 січня 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з уточненнями та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги, зокрема, на копію довідки про передачу ОСОБА_1 паю та пайових накопичень станом на 01 червня 1989 року на його ім'я, копію трудової книжки та висновок комісії МСЕК про інвалідність; що вартість кооперативної квартири сплачено за кошти його батьків та його особистих коштів; що його колишня дружина отримувала значно меншу заробітну плату, ніж він.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 23 серпня 2018 року витребувано з суду першої інстанції цивільну справу.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 14 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року та вирішено розглядати справу з повідомленням учасників справи.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

18 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 644/3052/17-ц (22ц/818/1079/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року в складі судді Клименка А.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 вересня 1980 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року.

25 квітня 1986 року Виконавчим комітетом Дзержинської Ради народних депутатів м. Харкова ОСОБА_1 видано ордер на жиле приміщення № 003738 із сім'єю з чотирьох осіб на право зайняття житлового приміщення 42,45 кв. м., яке складається з трьох кімнат АДРЕСА_1.

30 січня 1984 року ОСОБА_1 за квитанцією № 8 на рахунок ЖСК «Круг-9» здійснила пайовий внесок за вказану квартиру в розмірі 4102,00 руб.

Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів № 180/27 від 15 травня 1989 року зазначено, що рішенням зборів уповноважених ЖСК «Круг-9» від 02 квітня 1989 року ОСОБА_2 прийнято до членів кооперативу за згодою дружини та затверджено оформити зобов'язання на ім'я ОСОБА_2 щодо погашення позики відповідно чинного законодавства та відкрити фінансовий особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 на сім'ю чотири особи (він, дружина, син, донька).

З виписки протоколу № 14 від 25 червня 1991 року зборів уповноважених ЖСК «Круг-9» вбачається, що прийнято ОСОБА_1 до членів ЖСК «Круг-9» та передано пай на її ім'я; переоформлено особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 05 грудня 2000 року № 214/5 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2

19 грудня 2000 року Орджонікідзевською районною радою м. Харкова на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Із довідок Об'єднання житлових кооперативів «Круг» від 17 жовтня 2017 року № 175 та 23 травня 2018 року № 94 вбачається, що перший пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 внесено 30 січня 1984 року в сумі 24205,00 грн. з урахуванням індексації.

11 лютого 1992 року сплачено повну вартість квартири в сумі 74122,00 грн. з урахуванням індексації.

17 травня 1989 року ОСОБА_1 подала заяву до бухгалтерії ЖСК «Круг-9», в якій просила у зв'язку з переоформленням особового рахунку на ім'я її чоловіка ОСОБА_2 її пай та паєнакопичення станом на 01 червня 1989 року перевести на ім'я ОСОБА_2

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно статті 17 зазначеного Закону кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в житлово-будівельному кооперативі за рахунок спільних коштів члена цього кооперативу і членів його сім'ї, яким ця квартира надана.

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 60 Сімейного кодексу України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 22 КпШС України та статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Матеріали справи свідчать про те, що спірна кооперативна квартира набута подружжям під час шлюбу за їх спільні кошти.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 цього не спростував.

Відповідно до частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно роз'яснень, наданих у пункті 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - власністю квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Враховуючи, що у період шлюбу сторонами, як членами ЖБК «Круг-9», сплачено пайові внески 30 січня 1984 року в сумі 24205,00 грн. з урахуванням індексації та 11 лютого 1992 року в сумі 74122,00 грн. з урахуванням індексації, при цьому ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності зазначених коштів, та беручи до уваги, що зазначені кошти були витрачені на придбання житла, у якому проживає їхня сім'я, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що зазначені кошти були сплачені сторонами під час зареєстрованого шлюбу і за рахунок спільних коштів подружжя.

Погоджується судова колегія з висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження домовленості співвласників щодо визначення часток у спільній сумісній власності, у зв'язку з чим спірна квартира є спільним майном подружжя, придбана під час шлюбу, і кожному з подружжя належить право власності на ? частину спірної квартири.

Доводи ОСОБА_2 щодо неприйняття судом першої інстанції копії довідки про передачу ОСОБА_1 паю та пайових накопичень станом на 01 червня 1989 року на його ім'я, копії трудової книжки; що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в допиті в якості свідка його дочки; що 22 червня 2018 року його дочка в присутності позивача підтвердила, що вартість кооперативної квартири сплачено за кошти його батьків та його особистих коштів; що його колишня дружина отримувала значно меншу заробітну плату, аніж він, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1, як член сім'ї члена кооперативу та особа, яка має право на частку в пайових внесках, що були сплачені у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, набула право власності на відповідну частку квартири.

Не заслуговують на увагу також і посилання ОСОБА_2 на те, що позовна заява не відповідає вимогам процесуального законодавства; що матеріали справи не містять відповідних документів, які уповноважують представника позивача на введення справи; що до матеріалів справи не долучено копію рішення суду по справі № 644/37/17 від 16 лютого 2017 року; що його заяви від 10 липня 2017 року та 06 лютого 2018 року судом першої інстанції не розглянуто, оскільки вони на правильність рішення суду не впливають.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення з ОСОБА_2 судового збору, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, він звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Таким чином, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

У зв'язку зі складністю справи повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року в межах десятиденного строку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року - змінити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 2220, 00 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.