П о с т а н о в а

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/9346/15-ц

провадження № 61-36280 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»;

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі судді Мазурик О. Ф. від 16 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «Комерційний банк «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір «Автопакет», згідно з умовами якого останній отримав кредитні кошти на придбання автотранспортного засобу у розмірі 22 005 доларів США зі сплатою 14,2 % річних, з кінцевим терміном повернення до 12 квітня 2013 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Оскільки відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги не реагували, утворилася заборгованість, яка станом на 12 червня 2015 року становить 27 021 доларів 45 центів США - заборгованість за кредитом та процентами за користування ним та 195 077 грн 75 коп. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань, яку банк просив суд стягнути з відповідачів на свою користь.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на ті самі вищезазначені фактичні обставини, зазначав, що кредитний договір в частині визначення валюти кредитування у доларах США є таким, що вчинений для приховування укладання кредитного договору у національній валюті - гривні, оскільки на поточний рахунок, відкритий на його ім'я, позичальника, було перераховано грошові кошти у гривнях і жодним меморіальним ордером не підтверджується кредитування його поточного рахунку у доларах США. Таким чином, банк при визначенні суми боргу за кредитом та при нарахуванні процентів повинен був виходити із розміру фактично наданого кредиту у гривнях.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд: визнати укладений між ним та банком кредитний договір «Автопакет» від 14 квітня 2008 року удаваним правочином; визнати договір таким, що укладений у національній валюті - гривні на суму 111 125 грн 25 коп.; визнати пункт 1.1 договору недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати банк повернути йому зайво сплачені ним кошти у розмірі 38 270 грн 21 коп.; зобов'язати банк закрити кредитну справу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Маринченко М. М. від 11 жовтня 2016 року позов ПАТ «Комерційний банк «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» від 14 квітня 2008 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 19 988 доларів США 88 центів, заборгованість за процентами у розмірі 7 032 доларів 57 центів, а також пеню у розмірі 195 077 грн 75 коп. У задоволенні вимог банку до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині вирішення зустрічного позову, ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 без руху, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник не сплатив за її подання судовий збір, який з урахуванням його зустрічних позовних вимог становив 1 818 грн 96 коп.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду, якою залишено його апеляційну скаргу в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, є незаконною, оскільки ним при пред'явленні зустрічного позову було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., а згідно із пунктом 6 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», зі внесеними змінами до нього, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється у розмірі 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Тобто, за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині вирішення зустрічного позову йому належить сплатити судовий збір у розмірі 606 грн 32 коп., а не 1 818 грн 96 коп., як зазначив апеляційний суд у своїй ухвалі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивачем пред'явлено зустрічний позов про захист його прав як споживача послуг з посиланням на статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Таким чином, позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні позову, також звільняються від його сплати й при поданні апеляційних чи касаційних скарг.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові: від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд на наведене вище уваги не звернув та безпідставно залишив апеляційну скаргуОСОБА_3 без руху.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта