Справа № 635/6529/16-ц
Провадження 2/635/2257/2018

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді - Караченцева І.В.,
за участю секретаря - Ус Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернівської сільської ради, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,
Позивач звернулась до суду з позовом про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, який в подальшому уточнила та остаточно просить суд:
-встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, яка померла 05 квітня 2008 року, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 була її двоюрідною бабусею;
-встановити юридичний факт, що вона на день смерті ОСОБА_3, померлої 05 квітня 2008 року постійно проживала з нею в будинку № 450 по вул. Новоселівська, в с. Тернова Харківського району Харківської області;
-визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 4,85 га, яка розташована на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної бабусі - ОСОБА_3, померлої 05 квітня 2008 року, якій земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ХР № 084750, виданого 28 березня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 318.
В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що 05 квітня 2008 року в с. Тернова Харківського району Харківської області померла ОСОБА_3 (двоюрідна бабуся позивача), яка була рідною сестрою її діда ОСОБА_4.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,85 га., призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, згідно державного акту серії 1-ХР № 084750, виданого Головою Тернівської сільської ради народних депутатів 28 березня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 318.
Позивач бажає оформити спадкове майно після смерті ОСОБА_3, оскільки являється спадкоємцем 5 черги, інших спадкоємців немає.
Позивач доглядала спадкодавцю до смерті, піклувалася про неї, та на день смерті проживала разом з нею. Своїх дітей у ОСОБА_3 не було. Вона ніколи не була одружена і спадкоємців ближчого ступеня споріднення ніж позивач немає.
За два роки до смерті, стан здоровя ОСОБА_3 дуже погіршився, вона практично перестала ходити, не могла себе обслуговувати, тому позивач стала постійно проживати з нею в її будинку № 450 по вул. Новоселівська, в с. Тернова, хоча зареєстрована була в іншому місці. Мати позивача - ОСОБА_5 - була рідною дочкою - ОСОБА_4 та ОСОБА_6.
ОСОБА_4 (дід позивача) помер 13.02.1999 року. Бабуся - ОСОБА_6 - померла 12.09.2002 року.
Батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були ОСОБА_7 та ОСОБА_8.
В свідоцтві про народження, виданого на імя діда - ОСОБА_4, батьки вказані як ОСОБА_7 та ОСОБА_8, без запису по батькові.
В Архівній довідці щодо інформації про батьківство ОСОБА_3 - батьки вказані ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_8.
В свідоцтві про народження ОСОБА_4, батьки записані: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, без запису по - батькові, а в Архівній щодо інформації про батьківство його сестри - ОСОБА_3 - батьки записані із зазначенням по-батькові: ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_8, тому нотаріус Першої Державної нотаріальної контори відмовив позивачу в оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3, оскільки немає підтвердження факту родинних відносин з померлою.
Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області 06 вересня 2016 року провадження у справі відкрито.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги позивача з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява Тернівського сільського голови з проханням розглянути справу за відсутності їх представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с. 55, 116).
Суд, на підставі повно і всебічно зясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, вислухавши пояснення учасників процесу, прийшов до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі.
Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 05 квітня 2008 року в с. Тернова Харківського району Харківської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 165409, актовий запис № 12 (а.с.9).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,85 га., призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, згідно державного акту серії 1-ХР № 084750, виданого Головою Тернівської сільської ради народних депутатів 28 березня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 318 (а.с. 34)
В судовому засіданні встановлено, що за два роки до смерті, стан здоровя ОСОБА_3 дуже погіршився, вона практично перестала ходити, не могла себе обслуговувати, тому позивач стала постійно проживати з нею в її будинку № 450 по вул. Новоселівська, в с. Тернова, хоча зареєстрована була в іншому місці. Вказаний факт підтверджується довідкою виконавчого комітету Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області від 01.07.2016 р. № 590 (а.с.19).
Мати позивача - ОСОБА_5 - була рідною дочкою - ОСОБА_4 та ОСОБА_6.
Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 173928, актовий запис № 1724, ОСОБА_4 (дід позивача) помер 13.02.1999 року (а.с.10).
Бабуся - ОСОБА_6 - померла 12.09.2002 року (свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 344357, актовий запис № 1010, а.с. 11).
Батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-УР № 764662. У вказаному свідоцтві про народження, виданого на імя ОСОБА_4, батьки вказані як ОСОБА_7 та ОСОБА_8, без запису по батькові (а.с.12).
Згідно архівної довідки № 01-29/3-950 від 19.08.2016 року, щодо інформації про батьківство ОСОБА_3 - батьки вказані ОСОБА_7 та мати - ОСОБА_8 (а.с.13-15).
Згідно технічної документації, наданої до суду, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,85 га складає 127967,89 грн. (а.с.24-40).
Факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавицею підтверджується актом депутата Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області від 06.10.2016 р.(а.с.60).
Відповідо до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Враховуючи дослідженні докази, також те, що встановлення зазначеного факту, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства вона може мати право власності на земельну ділянку, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав суд вважає, що вимоги щодо визнання факту родинних відносин та спільного проживання позивачем зі спадкодавцем є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.
Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.
Згідно положень ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Статтею 1216 Цивільного кодексу України , передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.
Зі змісту ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину чи відмовитися від її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про відмову від спадщини.
Як зазначалось вище та підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами, ОСОБА_2 на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 6 місяців не подавала.
З правової позиції викладеної у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь яка особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи, що визнання за позивачем права власності не порушують нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до Тернівської сільської ради, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.
Встановити факт, що ОСОБА_10, яка померла 05 квітня 2008 року, є двоюрідною бабусею ОСОБА_2.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею, її двоюрідною бабусею ОСОБА_10 на день її смерті, а саме 05 квітня 2008 року.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 червня 2018 року

Суддя І.В.Караченцев