Справа № 466/7656/17 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/237/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Анатоліїани про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою ,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2017 рокузаяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено..

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 81624,40 грн. накладено арешт на грошові кошти в межах заявленої суми позову та майно, які належать ОСОБА_3, що еквівалентне сумі позову, а саме 81624,40 гривень.

Виконання ухвали доручено Шевченківському відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 79000, м. Львів, вул. Котлярська, 6.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що ПрАТ "СК "ПЗУ" вже виплатило страхове відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 99490 гривень, про що повідомило позивача листом від 15.09.2017 року, а свої позовні вимоги позивач обґрунтовує не фактично понесеними витратами, а Висновком автотоварознавчого дослідження від 05.10.2017 року, якому суд, виходячи з винесеної ухвали, надає наперед встановленого значення.

Вказує, що суд першої інстанції не пересвідчився чи дійсно існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та не з'ясував даних про особу відповідача та відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з позовною заявою.

Просить скасувати ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 13.11.2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся в Шевченківський районний суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 81624,40 грн.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідача в розмірі, що відповідає розміру некомпенсованих збитків, а саме 81624,40грн., які можуть знаходитися на банківських рахунках ОСОБА_3, або за місцем її проживання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться дана справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу в редакції від 18.03.2004 року, відтак законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень ЦПК України в ред. від 18.03.2004 року.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частина 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, аналогічні положення закону містяться в розясненнях п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що позивач просить забезпечити позов в спосіб накладення арешту та заборони відповідачу вчиняти певні дії з майном яке належить цьому відповідачу та є предметом спору в розумінні процесуального закону, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Заходи забезпечення позову районним судом вжито щодо майна в межах заявлених вимог та відсутнє співпадіння обраного виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Крім цього, як розяснено Верховним Судом України у п. 10 постанови Пленуму № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

ОСОБА_4