Справа №242/735/17
Провадження №2/242/180/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., секретар судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове в режимі відео конференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони визнані потерпілими у кримінальному провадженні № 0000055 внесеному 02.02.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженню, вчиненому групою осіб, що спричинило психічну хворобу. В результаті спільних злочинних дій, ОСОБА_3 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_1, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 50 від 08.07.2016 р., було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: множинні забійні рани голови, забій головного мозку другого ступеню зі здавленням субдуральною гідромою правої лобно-скронево-тім'яної області, осередками геморагічного просякнення. Згідно висновку судово психолого-психіатричної експертизи № 243 від 15.03.2016 р., ОСОБА_1 страждає психічним захворюванням та визнано інвалідом 2 групи.

ОСОБА_2 мати потерпілого, понесла витрати у звязку з лікуванням сина, які у перший період після вчинення злочину складають 25000 грн., а також рекомендовані їжа та напої на весь час знаходження у стаціонарі ОСОБА_2 із розрахунку 200 грн. на добу, що складає 8200 грн., витрати на лікування 4458 грн. 68 коп. Крім того, в момент вчинення злочину була знищена одежа, в якій був одягнутий ОСОБА_1, вартість якої складає 2400 грн. Загальна вартість матеріальних витрат, які понесла ОСОБА_2 складає 40058 грн. 68 коп.

Через те, що ОСОБА_1 втратив здоровя та став інвалідом 2 групи, продовжує лікування, позивачі переносять моральні страждання, які вони оцінюють по 125000 грн. кожному. Просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 40058 грн. 68 коп. та моральної шкоди 125000 грн., на користь ОСОБА_1 - у рахунок відшкодування та моральної шкоди 125000 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.03.2017 року (суддя Коліщук З. М.) відкрито провадження у справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи згідно розпорядження № 27/17 від 07.09.2017 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.10.2017 року призначено справу до розгляду, направлено доручення ДУ «Селидівська виправна колонія № 82».

Ухвалами Селидівського міського суду Донецької області від 07.12.2017 року, 13.12.2017 року, 29.01.2018 року, 11.04.2018 року призначено судове засідання в режимі відео конференції з ДУ «Селидівська виправна колонія № 82».

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.02.2018 року витребувано докази.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав частково, вважав, що за даним позовом він має відповідати разом з особою, разом з якою він спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Відповідно до пункту 9 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, після набрання чинності Законом № 2147-VІІІ справа розглядається за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147- VIII.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На підставі вироку Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 року, який набрав законної сили, встановлено, що у результаті спільних злочинних дій з боку ОСОБА_3 та особи, матеріали у відношенні якої виділено в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_1, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 50 від 08.07.2016 р., було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: множинні забійні рани голови, забій головного мозку другого ступеню зі здавленням субдуральною гідро мою правої лобно-скронево-тім'яної області, осередками геморагічного просякнення. Згідно висновку судово психолого-психіатричної експертизи № 243 від 15.03.2016 р., потерпілий ОСОБА_1 страждає психічним захворюванням у вигляді органічного розладу особистості з наростаючим інтелектуально-мнестичним зниженням (травматична хвороба головного мозку, підгострий період, стійкий антено- невротичний синдром із наростаючим інтелектуально-мнестичним зниженням), яке є наслідком спричиненої йому травми. Таким чином, виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: множинні забійні рани голови, забій головного мозку другого ступеню зі здавленням субдуральною гідро мою правої лобно-скронево-тім'яної області, осередками геморагічного просякнення у ОСОБА_1 мають прямий причинний зв'язок із наслідками у вигляді психічного захворювання та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою розвиток психічного захворювання.

На підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що в спричинені тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є вина ОСОБА_3, який визнаний винним у вчиненні злочину групою осіб, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 50 від 08.07.2016 р., висновком судово психолого-психіатричної експертизи № 243 від 15.03.2016 р, вироком Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 року.

Відповідно довідки від 23.02.2017 року, виданої Авдіївської ЦМЛ, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи та перебуває на Д-обліку у невропатолога та потребує регулярного медикаментозного лікування.

Згідно довідки, виданої Міжрайонною МСЕК м. Покровська від 11.07.2016 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності до 11.07.2017 року, враховано з 01.06.2016 року.

Згідно довідки, виданої Міжрайонною МСЕК м. Покровська від 07.08.2017 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності до 07.08.2020 року, враховано з 01.08.2017 року.

Відповідно виписки з амбулаторної картки, виданої 26.05.2018 року Авдіївською ЦМЛ, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та перебуває на Д-обліку у невропатолога з діагнозом: наслідки ЗЧМТ 31.01.2016 року у побуті, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, стан після видалення субдуральної гематоми справа, лобно-скроневої-теменної області з легкими інтелектуально-амнестичними порушеннями. Приймав лікування з 31.01.2016 по 25.02.2016 року. 05.02.2016 року проведено операцію. З 29.03.2016 року лікується у невропатолога. Стаціонарне лікування в неврологічному відділенні з- 10.05.2016 року по 20.05.2016 року, з 20.02.2017 року по 03.03.2017 року медичними препаратами. Потім продовжує приймати лікування амбулаторно у невропатолога.

Дослідивши у їх сукупності та взаємному зв'язку наявні у матеріалах справи письмові докази щодо часу отримання травми позивачем ОСОБА_1, його діагнозу (характеру його травми), рекомендацій лікарів у період часу після отримання травми з січня 2016 року по травень 2018 року, обсягу, найменувань та вартості придбаних позивачем ОСОБА_2 ліків, суд приходить до висновку, що, оскільки всі відомості чеків, наданих позивачем ОСОБА_2 на підтвердження факту придбання ліків, співпадають, по-перше, із періодом отримання травми та характером отриманого лікування ОСОБА_1; по-друге, із наявними у амбулаторній карті рекомендаціями лікарів, з приводу лікування наслідків перенесених травм, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на ліки.

За правилом ч.1 ст. 1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно п. 8 розяснень, викладених у Постанові Верховного Суду України N 11 від 07.07.95 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», у разі вчинення злочину групою осіб витрати на стаціонарне лікування потерпілого стягуються відповідно до ч.2 ст.93 КПК з кожного засудженого окремо з

урахуванням ступеня їх вини та майнового стану.

На підставі вироку Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2016 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженню, вчиненому групою осіб, що спричинило психічну хворобу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, вчиненому групою осіб, суд вважає, що з відповідача належить стягненню на користь позивача ОСОБА_2 1/2 частка витрат на лікування від розміру 8926 грн. 60 коп. (підтвердженими відповідними чеками).

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що на відповідача ОСОБА_3 слід покласти обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди ОСОБА_2 щодо вартості ліків у загальному розмірі 4463 грн. 30 коп.

Щодо вимог про відшкодування витрат у звязку з лікуванням у розмірі 25000 грн., а також вартості їжі та напоїв на весь час знаходження у стаціонарі ОСОБА_2 у розмірі 8200 грн., суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження вказаних витрат.

Щодо вимог про стягнення майнової шкоди, яка складається з вартості пошкодженого одягу ОСОБА_1 на суму 2400 грн., з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо даних про одяг, який був на ОСОБА_1 на момент вчинення злочину, відсутні дані про його вартість, а також висновки спеціаліста про ступень його пошкодження та втрату вартості, суд вважає за необхідне у задоволенні цих вимог відмовити.

При вирішенні питання про право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що травми, отримані ОСОБА_2, внаслідок яких він став інвалідом 2 групи, заподіюють йому та його матері ОСОБА_2, яка визнана потерпілою у кримінальному провадженні та з якою він разом проживає, моральні страждання, тому що через це вони змушені зараз докладати додаткових зусиль для утримання потерпілого, одержання ним повноцінного і своєчасного лікування, і тому заявлені позивачами вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, виходячи з принципів розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, з урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд також враховує винну поведінку відповідача, характер його правопорушення, характер заподіяння фізичних страждань (заподіяні тяжкі тілесні ушкодження) та глибину і тривалість моральних переживань потерпілого, пов'язаних із отриманими травмами.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь якій її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих критеріїв, у сукупності з поведінкою сторони відповідача після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що розмір компенсації заподіяної моральної шкоди повинен складати по 50 000 грн.- кожному з позивачів.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2017 року встановлено у розмірі 1600 грн.

Згідно із вимогами п.п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог п.п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.п 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позивачі просили стягнути з відповідача відшкодування суми майнової шкоди у розмірі 40058 грн. 68 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 125000 грн. - кожному. За подання до суду позовної заяви з зазначеними вимогами сплаті підлягала сума судового збору у розмірі 1 280 грн. (640 грн. + 640 грн.)

Виходячи з вимог ч 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 1280 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4463 (чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн. 30 коп. та моральної шкоди 50 000 (пятдесят тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.05.2018 року.

Суддя