Справа № 263/7119/17
Провадження № 2/263/113/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до квартири ,

В С Т А Н О В И В:

12.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею, позовну вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, у якій зареєстрована її донька ОСОБА_2 з 1982 року. В грудні 1973 року ОСОБА_1 з чоловіком в 1995 році отримали квартиру у кооперативі «Оріон», членом кооперативу був чоловік, на той час з ними проживала неповнолітня донька, в червні місяці 1982 року позивач з чоловіком розірвала шлюб та між ними був визначений порядок користування житлом (кожному по 1 кімнаті) в загальному користуванні та визначена була нежила площа. У наступному з чоловіком примирились, проживали разом у Вінницькій області в будинку його матері, аліменти не стягувала, він їх не сплачував. Після смерті чоловіка в 1995 році, домоволодіння у АДРЕСА_2 отримане чоловіком у спадок, в подальшому отримано донькою ОСОБА_2, тобто з цього часу має власне житло. З 01.12.2003 року донька без поважної причини не проживає у квартирі. У квартирі маються деякі її особисті речі, якими вона не користується з 2012 року, не спілкується з нею, не веде спільного господарства, не сплачує комунальні послуги. Зазначає, що наявність реєстрації відповідача у квартирі, оскільки змушена сплачувати комунальні послуги виходячи з числа зареєстрованих у квартирі, що унеможливлює оформити субсидію на оплату комунальних послуг, неможливістю проживати разом, зверталась багаторазово до поліції. Тому, з урахуванням доповнених позовних вимог, просить визнати втративши право користування жилою площею ОСОБА_2 - 1967 р.н. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, у якій просить вселити її до квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно списку на отримання житла робітників комбінату ім.Ілліча її батьку на сім'ю з трьох чоловік: батьку ОСОБА_3;матері ОСОБА_1;доньці ОСОБА_2 в грудні місяці 1973 року була надана двокімнатна квартира в ЖБК «ОРІОН» по АДРЕСА_1. Членом ЖБК «Оріон» є її батько ОСОБА_3. На час надання квартири сім'ї з трьох чоловік, ОСОБА_2 була неповнолітньою. Пайові внески здійснювали батьки. В 1982 році у зв'язку із розірванням шлюбу між її батьками, на підставі рішення зборів членів ЖБК «ОРІОН», мати ОСОБА_1 була прийнята в члени ЖБК «Оріон». Батько на утримання ОСОБА_2 сплачував аліменти у розмірі 1/3 частини заробітної плати, уз в'язку з тим, що остання мала хронічна захворювання нирок та потребувала постійного лікування, окрім цього ще матеріально допомагав, таким чином, гроші які надав батько йшли на сплату пайових внесків за квартиру. Після закінчення школи, навчалась у ПТУ №74 з 1986 по 1988 рік, отримувала стипендію. Мати з 1972 року працювала прибиральницею у школі-інтернат №3 в м.Маріуполі, з 1991 року не працювала, з 1992 року стала отримувати пенсію. З 1991 по 2003 рік її мати проживала у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області в будинку, де проживав її батько та мати батька, після смерті батька в 1995 році, її мати продовжувала там проживати та повернулась у м.Маріуполь в грудні 2003 року. Мати була там зареєстрована про що зазначено в її паспорті та отримувала там пенсію, яка була переведена з Пенсійного фонду м.Маріуполя. З 17.08.1988 ОСОБА_2 почала працювати на комбінаті ім.Ілліча, її зарплата складала 108-120 рублів, ці гроші йшли на утримання сім'ї та сплату пайового внеску за квартиру, комунальні платежі. В квартиру були придбані меблі, за особисті кошти та кошти, які надавав батько. В січні 1989 року, пайові внески були сплачені за квартиру. За власні кошти проводила ремонт у квартирі, придбавала предмети побуту, техніку. За час перебування матері у Вінницькій області, утримувала квартиру. Все майно знаходиться у квартирі. ОСОБА_2 зазначає, що в квартирі ще знаходяться її особисті речі, якими вона не має права користуватися, як то шуби, пальто, куртки та інші речі. А також золоті та срібляні вироби, належні їй, документи, депозитні договори, свідоцтво про народження, окрім паспорту та пропуску та завод залишились у квартирі. За весь час проживання в квартирі в них був єдиний бюджет, оскільки пенсія матері незначна, а основні витрати несла ОСОБА_2: харчування, одяг, сплата комунальних послуг та інше. У зв'язку з тим, що мати безпричинно стала чинити скандали, ображати її, ОСОБА_2 намагалась уникнути конфлікту, хоча ще з дитинства, коли батька не було, її неповнолітню мати виганяла з квартири, тому проживала у знайомих або у батька по АДРЕСА_3. Останні три роки, мати постійно вчиняла скандали, ображала її, щоб мати заспокоїлась, уходила до знайомих пожити о або на дачу. В 2015 році мати за допомогою своєї племінниці ОСОБА_4, встановила додаткові вхідні двері з іншим замком, ключі від неї не надала, тому не змогла потрапити у квартиру. Посилається на те, що намагалась надати матері грошові кошти за комунальні послуги, але вона відмовлялась їх брати та розмовляти з нею. Вважає, що не втратила право на житло, на поведінку її матері здійснює вплив її знайома ОСОБА_4, яка заінтересована у даній квартирі, мати піддається впливу.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічного позову заперечувала. Зазначила, що відповідач часто її ображала, кидалася бити, має залежність від азартних ігор, має багато зобов'язань перед кредитними установами, на її адресу надходить багато листів про борги, тому вона побоюється через це. Замиінили замки у квартирі, оскільки відповідач намагалася її бити, ключі у відповідача від квартири є, від нового замку не давала. Разом із відповідачем проживати в одній квартирі неможливо. Деякі речі відповідача знаходяться у квартирі, вона їх забирати не хоче. Відповідач має на праві власності будинок у Вінніцькій області, з 2003 року в квартирі не проживає , ніхто її не вигоняв, відповідач сама пішла.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, зазначив, що відповідач у квартирі без поважних причпине не проживає понад 10 років, за комунальні послуги не сплачує, має на праві власності житло, у задоволені зустрічних позовних вимог просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що вона постійно проживав у спірній квартирі, мати влаштовує сварки, вимусила її піти з квартири, вона проживає у зенайомих, оскільки в м.Маріуполі іншого житла не має, вимушена витрачати кошти на житло. Дійсно у спадок отримала будинок в селі у Вінницькій області, але там проживати не може, оскільки працює на ММК ім.Ілліча у м.Маріуполі, де отримує постійно заробіток, в селі роботи не має. Позивач змінила замки в квартирі, тому вона не може попасти до квартири, де знаходяться її речі, меблі, одіг. Зазначила, що у квартирі не проживала з 2004 по 2010 рік, у 2010 повернулась проживати до квартири, у 2013 році прийшлося піти з квартири внаслідок сварок. До квартири не може потрапити, змінені замки. До села не може поїхати, бо тут робота.Просить в позові ОСОБА_1 відмовити.

Суд, заслухавши сторін, вислухавши пояснення свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, приходить до наступних висновків,

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 16.01.2004 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Однак, відповідно документів ЖСК «Орніон», які містяться у матеріалах справи, членами кооперативу були: ОСОБА_1 (колишня дружина) та ОСОБА_2 (донька), яка займають жилу площу за адресою: АДРЕСА_1, які прийняті до члені кооперативу у зв'язку із розірвання шлюбу та вибуттям члену кооперативу. Рішення про прийняття члені прийнято зборами №8 від 24.11.1988 року.

Відповідно довідки про склад сім'ї, надано ЖБК «Оріон» 09.06.2017, до складу сім'ї ОСОБА_1 входить ОСОБА_2, та зазначено, що остання не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позивачем ОСОБА_1 надані квитанції про сплату комунальних послуг за 2016 та 2017 рік, де остання зазначена платником і як користувач.

Відповідно акту, складеного ЖБК «Оріон» 09.06.2017 року, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2003 року.

Також суду надано акт складений ТОВ «Жилье-22» 25.10.2006, де зазначено, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з грудня 2003 року.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 02.08.2017, відомості, про те, що фізичний особі РНОКПП НОМЕР_1 (ОСОБА_2) належить будь-яке нерухоме майно відсутні.

У свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого 24.05.1996 року, приватним нотаріусом Папуш П.С. ОСОБА_2, як спадкоємцю після смерті батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, успадковано майно - житловий будинок з належними йому господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташованого в АДРЕСА_4 на земельній ділянці, свідоцтво підлягає реєстрації у БТІ.

У технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, власником майна зазначено ОСОБА_2, що відповідає реєстраційному посвідченню виданого Ямпільським БТІ 18.06.1996 року.

Також мається державний акт на право приватної власності на землю виданого громадянину України ОСОБА_2, де зазначено, що передано для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,2357 га.

Суд не бере до уваги акт складений депутатом сільської ради Ямпільського району Вінницької області, щодо придатності будинку для проживання в ньому, оскільки останній складений у 2004 роц та на даний час втратив актуальність.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що позивач проживала десь у селі, потім на початку 2000-х приїхала до м.Маріуполя, з позивачкою знайомий зі школи, з відповідачем займався уроками ще в дитинстві, навчав відповідача на дому, коли та хворіла, позивач вникала у всі справи доньки, була рада, що донька повернулась, потім почалися сварки, позивач пила ліки та викликала лікарів, все відомо зі слів позивача. Позивач сама спачує комунальні послуги, донька у квартирі не живе, квитанцій не читав, все знає зі слів ОСОБА_1, також відомо зі слів позивача, що та поміняла замки. У квартирі був ще у 1980х рооках.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила, що позивач товаришувала з її батьками, тепер вона товаришує з позивачем, зазначила, що позивач скаржилась на доньку, позивач проживала десь у селі, але донька приїхала туди та вигнала мати з дому,знає про це зі слів позивача, яка про це розповіла її батькам. Позивача відвідує 1-2 рази на місяць, речей відповідача не бачила, у квартирі дві кімнати та кухня. Позивач казала, що іноді донька приходить. У кімнаті машинка пральна стоїть та холодильник стоїть. Три місяці назад у квартирі позивача робила стелі, відповідача не бачила жодного разу. Приблизно пів року тому, її зять замінив позивачу замок, оскільки той на вхідній двері зламався.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що відповідач з 2003 року не проживає у квартирі позивача, десь проживала з чоловіком. В квартирі бачила речі відповідача, в квартирі буває часто. Позивач скаржилася, що відповідач її вигоняла з квартири. Також казала, що після відвідування доньки позивач вимушена була змінити замок, приблизно в 2014 році було останній раз. Позивач розповідала, що відповідач з ножем на неї кидалася, казала, що це все її. Зазначені обставини відомі зі слів позивача.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 працює у ПРаТ «ММК ім.Ілліча» у м.Маріуполі з 17.08.1988 року, що підтверджується характеристикою, трудовою книжкою, довідкою про заробітну плату, тому суд виходить з того, що остання не має можливості проживати у належному їй будинку у АДРЕСА_2. Наявність іншого житла на праві власності не може бути підставою для втрати права користування житловим приміщеннім в іншому житловому приміщенні.

В процесі судового розгляду знайшов підтвердження той факт, що позивач ОСОБА_1, протягом тривалого часу чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_2 (донька) квартирою АДРЕСА_1, а саме змінила замки на вхідній двері, що не заперечувала сама позивач, посилаючись на поведінку відповідача та підтверджено показами свідків. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі позивача з причин не залежних від неї, створені штучні перепони для цього самим позивачем, тому зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються із суми судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 223, 247, 263-265, 268, 273, ст.ст.352, 354 суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до квартири задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Позивач:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач:ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7,ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Суддя Т.І. Скрипниченко