Ухвала

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2/1754/11

провадження № 61-45825ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року у справі за заявою приватного виконавця Ільчишин ЛюбовіВолодимирівни про заміну сторони у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що у березні 2018 року приватний виконавець Ільчишин Л. В. звернулась до суду із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадження № 55528549 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1754/11 з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Траст-Фінанс»).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від

11 вересня 2018 року, заяву задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження № 55528549 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-1754/11 від 18 травня 2011 року, що видав Галицький районний суд

м. Львова, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості у розмірі - 111 922, 58 дол. США, що еквівалентно

890 656, 31 грн за кредитним договором № KF 52020 від 05 вересня 2008 року, а саме стягувача - ПАТ «ВіЕс Банк» на ТОВ «ФК «Траст-Фінанс».

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам заявника про те, що договір про відступлення права вимоги від 29 грудня 2017 року укладений між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «ФК «Траст Фінанс» та витяг із додатку № 1 до цього договору, не є належними доказами переходу права вимоги та достатньою підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні оскільки, судом першої інстанції не оглянуто оригінали зазначених документів.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішень.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою.

Згідно із статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд змінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки доводам заявника, щодо недопустимого доказу є безпідставними, оскільки, задовольняючи заяву приватного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції дослідив належним чином завірені, оформлені та засвідчені копії договору про відступлення права вимоги. Апеляційний суд переглянув зазначені докази та надав відповідну правову оцінку доводам заявника, зазначивши у постанові конкретні обставини та факти, що їх спростовують.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень касаційного суду.

Ураховуючи наведене, постанову Апеляційного суду Львівської області від

11 вересня 2018 року ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2018 року у справі за заявою приватного виконавця Ільчишин Любові Володимирівни про заміну сторони у виконавчому провадженні, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник