АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1410/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря: Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Золотоніського відділу державної виконавчої служби (ДВС) Головного територіального управління юстиції (ГТУЮ) у Черкаській області на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, - :

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2018 року в задоволенні подання відмовлено.

Золотоніський відділ ДВС ГТУЮ в Черкаській області не погоджуючись з вказаною ухвалою оскаржив її в апеляційному порядку з посиланням на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено приписи п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» де зазначено, що громадянинові може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням. Крім того апелянт зазначає, що судом було розглянуто подання за відсутності державного виконавця.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 погоджується з рішенням суду першої інстанції. Зазначає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Боржник систематично виконує зобовязання, що встановлені рішенням суду. Дані обставини підтверджені відповідними квитанціями.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України ).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця прийшов до висновку, що державним виконавцем не було доведено факт ухилення від виконання зобовязання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ст. 6 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладеним на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Отже приведені вище норми передбачають тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України лише у разі ухилення його від виконання зобов'язань. При цьому мається на увазі, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 повідомлявся належним чином про відкриття виконавчого провадження.

Також орган ДВС не надав відповідні докази навмисного ухилення ОСОБА_6 від сплати боргу. Проте боржник разом із відзивом на апеляційну скаргу надав копії квитанцій про часткове погашення боргу на протязі 2018 року. Дана обставина дає всі підстави вважати, що ОСОБА_6 частково виконує зобовязання, які покладені на нього рішенням суду, а тому не можна вважати, що боржник ухиляється від погашення боргу.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Доводи апелянта про те, що боржник свідомо не виконує рішення суду ґрунтуються на припущеннях.

Що стосується розгляду даного подання в суді першої інстанції без участі представника ДВС, то колегія суддів вважає, що це порушення не привело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України). Будь-яких нових даних з приводу ухилення боржника від сплати боргу апелянт до своєї скарги не додав.

Приймаючи до уваги наведені вище доводи, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Золотоніського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області залишити без задоволення.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді