Житомирський апеляційний суд
Справа №289/281/18 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/281/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 червня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 та її малолітньої доньки ОСОБА_3 з підстав, передбачених частиною другою ст.406 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі зареєстровані її син ОСОБА_4, його колишня дружина ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач зареєстрована у квартирі, оскільки перебувала у шлюбі з її сином до 16 січня 2017 року. У лютому 2016 року відповідач із донькою змінили місце проживання, але з реєстрації не знялися. ОСОБА_2 із донькою проживають у АДРЕСА_2 1/3 частина якого належить відповідачу на праві власності. Реєстрація у квартирі колишньої невістки та онуки обмежує її у праві розпоряджатися власним майном. Виселення малолітньої онуки не порушить права дитини, оскільки вона фактично проживає за іншою адресою та забезпечена житлом.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 червня 2018 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири ОСОБА_2 та її малолітньої дитини ОСОБА_3 Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що із донькою не проживають у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач чинить перешкоди у доступі до житла. Наразі вона мешкає із дитиною за іншою адресою в одній кімнаті, але суд не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про неможливість надання дозволу на визнання її доньки такою, що втратила право користування спірним житлом. Зазначає, що неналежні умови проживання у спірній квартирі створені позивачем - саме за її заявою відключено електропостачання.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що вона, як власник спірної квартири, має пріоритет над правами інших осіб щодо неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2012 року та витягом про державну реєстрацію прав №33884544 від 19 квітня 2012 року (а.с.10-12). Остання у спірній квартирі не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає у АДРЕСА_3

Син позивача перебував у шлюбі з ОСОБА_2, у зв'язку із чим остання була вселена до належної позивачу спірної квартири, яка, як власник даного майна, надала право відповідачу ОСОБА_2 користуватися ним.

Відповідно до довідки Приватного підприємства «Житлоремсервіс» №002078 від 28 серпня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, дружина - ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_2 спільно з власником спірної квартири не проживала, спільним побутом не була пов'язана.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (Твердохліб) розірвано, неповнолітню доньку ОСОБА_3 для подальшого проживання залишено при матері (а.с.91).

Актом обстеження житлових умов 31 серпня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з лютого 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, особистих речей в квартирі немає, тобто після розірвання шлюбу з сином позивача ОСОБА_2 разом із дитиною вибула із зазначеної квартири, має інше житло, у якому проживає (а.с.17).

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21 червня 2006 року належить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.18-20).

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

ОСОБА_1, як власник квартири, 12 січня 2018 року звернулася до ОСОБА_2 із вимогою виселитися зі спірної квартири та знятися із реєстраційного обліку (а.с.21). У відповідь на вимогу про виселення ОСОБА_2 ніяких дій не вчинила.

Відповідно до письмово висновку органу опіки та піклування Радомишльської райдержадміністрації від 06 листопада 2017 року ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_3 проживають у будинку АДРЕСА_2, власником 1/3 частки якого є ОСОБА_2 (а.с.26-28).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що задоволення позову не призведе до порушення права малолітньої дитини на житло, оскільки вона фактично проживає разом із матір'ю в належному останній на праві власності 1/3 частині будинку АДРЕСА_2, їх реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 є формальною.

Відповідно до частини другої ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, ОСОБА_1, відповідно до положень частини другої ст.406 ЦК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2017 року в справі №6-2931цс16.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то рішення суду першої інстанції залишається без змін, що відповідає положенням ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 12 листопада 2018 року.