Провадження № 22-ц/780/525/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 26.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Мережко М.В.;

Суддів Мельника Я.С., Суханової Є.М.,

Секретар Шуляк Д.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим , рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 01 жовтня 2012 року шлюб між подружжям був розірваний.

За час шлюбу у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час знаходяться на утриманні матері ОСОБА_2 та проживають разом з нею за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі, подружжям за спільні кошти було набуто право власності на новостворений обєкт нерухомого майна за адресою : Київська область , смт. Чабани, Києво-Святошинський район, вулиця Машинобудівників, будинок 4 «в» , кв. 32.

Право власності на нерухоме майно було зареєстроване за відповідачем, ОСОБА_3

Сторони дійшли згоди та уклали в усній формі договір про поділ спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якого після розірвання шлюбу відповідач, у будь-якій незаборонений законом спосіб, мав передати у власність позивачки ОСОБА_2 1/2 частини спірної квартири за адресою: Київська область , смт. Чабани, Києво-Святошинський район, вулиця Машинобудівників, будинок 4 «в» , ку. 32,

Оскільки, станом на 30 грудня 2015 року, відповідач взятий на себе обовязок не виконав, а право власності на квартиру, яка була спільною сумісною власністю, так і залишалась зареєстрованою, всупереч волі співвласника, за відповідачем, ОСОБА_2 позивач звернулась до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Зокрема визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32; визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32.

На підставі рішення суду, приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_6 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32, та внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_3, хоч і зареєстрований в квартирі, маючи у власності 1/2 її частину, однак вже тривалий час в ній не проживає, коштів на утримання квартири та оплату обовязкових комунальних платежів не надає. На пропозиції позивача, про продаж їй 1/2 частини квартири, або викуп у неї належної їй частки - відповідає відмовою.

На час звернення з позовною заявою, квартира розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частки є рівними ,однак виділити належну ОСОБА_2 1/2 частку квартири в натурі є технічно не можливим.

Відповідно до наданого ТОВ «УКРАЇНСЬКИИ ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ» висновку експертно будівельного-технічного дослідження №2-28 11 від 28 листопада 2016 року, з технічної точки зору виділити в натурі 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 «в» , в смт Чабани, Києво-Святошинського району, Київської області, неможливо.

Відповідно до звіту наданого ТОВ «ЧІРІКОВ KOHCAЛT», про незалежну оцінку двокімнатної квартири № 32, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4 «в» , станом на 10 листопада 2016 року, ринкова вартість обєкта складає 1 296 600 грн. (Один мільйон двісті девяносто шість тисяч шістсот грн. ).

Позивач просила суд, припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку двокімнатної квартири №32, загальною площею 82,6 кв.м., яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4 «в», дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 648 300 грн. (Шістсот сорок вісім тисяч триста грн.), виплативши ОСОБА_3 з депозитного рахунку Києво-Святошинський районного суду Київської області 648 300 грн .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/1 частину двокімнатної квартири №32, загальною площею 82,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район , смт. Чабани, вул. Машинобудівників.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , просила скасувати рішення , ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідач в своїх поясненнях сам заявив, що за адресою: вул. Машинобудівників, 4 «в»АДРЕСА_2, смт. Чабани не проживає, житлом забезпечений та на користування спірної квартири не претендує.

Крім цього, у Києво-Святошинському районному суді Київської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3, де потерпілим визнана дитина подружжя. На думку апелянта, цей факт є достатньою підставою вважати, що спільне проживання є неможливим. Суд не з»ясував всі обставини ,що мають значення для вирішення справи .

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до розділу Х111 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції від 15 грудня 2017 року установлено , що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей:

8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується;

9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Як встановлено судом першої інстанції , предметом спору є квартира за адресою : Київська область, Києво- Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32( а.с. 8).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32; визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32 ( а.с. 9-11) .

На виконання рішення суду , приватним нотаріусом ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/2 частини спірної квартири за ОСОБА_2 ( а.с. 12-13) .

Позивач просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної квартири з підстав ст. 365 ЦК України

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

неможливість спільного проживання .

Так судом першої інстанції встановлено , що квартира розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4 «в», кв. 32, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частки є рівними.( а.с. 9-13)

Відповідно до наданого ТОВ «УКРАЇНСЬКИИ ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ» висновку експертно будівельного-технічного дослідження №2-28 11 від 28 листопада 2016 року, з технічної точки зору виділити в натурі 1/2 частки у квартирі АДРЕСА_1 «в» , в смт Чабани, Києво-Святошинського району, Київської області, неможливо.( а.с. 14-25)

Відповідно до звіту наданого ТОВ «ЧІРІКОВ KOHCAЛT», про незалежну оцінку двокімнатної квартири № 32, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район , смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4 «в» , станом на 10 листопада 2016 року, ринкова вартість обєкта складає 1 296 600 грн ( а.с. 29) .

Згідно із ст.11 ЦПК України( в редакції чинній на час ухвалення рішення ) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення рішення ) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності ( ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України ) .

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва( ч.1 ст. 383 ЦК України ).

Частина 1 ст. 346 ЦК України містить перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 365 ЦК України регулює порядок , підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України ( справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року) визначено . що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України ( справа № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року ), в якій роз»яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З аналізу практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов»язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Так матеріалів справи видно , що наявні дві складових для припинення частки у спільному майні ( неподільна річ , внесення коштів на депозит).

Натомість позивачем , відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України ( в редакції , чинній на час ухвалення рішення ) не надано доказів ,що частка відповідача є незначною ( частки є рівними) , неможливості спільного проживання, і що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї, зокрема наявність у відповідача іншого місця проживання, або наявність іншої власності .

Посилання позивача на ту обставину, що шлюб розірвано , а відповідач тривалий час не проживав у спірній квартирці , не свідчить про неможливість спільного проживання , а навпаки може свідчити лише про те ,що відповідач не чинить позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, а відтак конфлікти з цього приводу відсутні .

Доводи позивача про те, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, жодним доказом не підтверджено. Крім того, відносини співвласників щодо участі в утриманні спільного майна не впливають на можливість припинення права одного співвласників на частку у спільному майні. Стаття 365 ЦК України не передбачає таких підстав для припинення права на частку у спільному майні, як відсутність участі в утриманні спільного майна. В разі, якщо один із співвласників відмовляється брати участь в утриманні спільного майна, діючим законодавством передбачено іншій спосіб захисту права співвласників, а саме: той співвласник, який несе витрати по утриманню спільного майна, має право пред»явити позов до інших співвласників про стягнення коштів, які він витратив на утримання спільного майна. Будь-які докази пред»явлення такого позову відсутні .

За таких обставин , оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вірно вважав, що вимоги позивача про припинення права власності відповідач на частку у спільному майні не знайшли свого підтвердження .

Крім того, судом вірно враховано, що спільним майном є квартира, в якій відповідач в передбаченому законом порядку зареєстрований. Тобто, вказана квартира є зареєстрованим постійним місцем проживання відповідача. Позивачем не надано доказів того, що відповідач забезпечений іншим житлом. Враховуючи, що внаслідок припинення права на частку у спільній квартирі відповідач буде позбавлений житла, суд приходить до висновку, що припинення її права може завдати істотної шкоди її інтересам.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідача у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім»ї. Не надано доказів для припинення права власності відповідача на частину у спірному майні і дот апеляційної скарги. Посилання апелянта на ту обставину , що відносно відповідача порушено кримінальну справу , не є правовою підставою для припинення права власності .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст.. 367 ЦПК України , колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,375 ,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 07 березня 2018 року.

Головуючий

Судді