Постанова

Іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 761/5334/16-ц

провадження № 61-945св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Курило В.П., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

третя особа - ОСОБА_3,

третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року у складі суддів: Желепи О. В., Іванченка М.М., Рубан С. М.

В С Т А Н О В И В :

5 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу № 761/5334/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа № 761/5334/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 166/П/29/2007-840. Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 22 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №166/П/29/2007-840, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3, взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі: повернути до «19» листопада 2032 року кредит у сумі 157 509 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,49 % відсотків на рік (із розрахунку фактичної кількості днів у період (28-29-30-31/360); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

У зв'язку з порушенням позичальником основного договору 1 червня 2010 року банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості до позичальника та поручителів, в тому числі і позивача ОСОБА_1. На думку позивача, зобов'язання поруки за договором поруки, укладеного між позивачем, з одного боку, та банком, з іншого боку, необхідно визнати припиненим на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, у зв'язку з чим він звернувся до суду із позовною заявою.

23 червня 2016 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у позові відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідно до умов договору поруки, укладеного між сторонами справи, його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань. Відповідно заява позивача, що право відповідача на пред'явлення вимоги виникло з 13 жовтня 2008 року, тобто з дати останнього погашення позичальником чергового платежу, не обґрунтована, оскільки, строк виконання основного зобов'язання - кредитного договору, продовжується до 19 листопада 2032 року, а ПАТ «КБ «Надра» вимагало дострокового погашення заборгованості не внаслідок зміни строків кредитного договору, а на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України внаслідок порушення умов договору позичальником. Відтак, банк звернувся до поручителя із достроковим стягненням заборгованості, що не суперечить вимогам частини четвертої статті 559 ЦК України. Заява позивача, що порука припинилась в квітні 2009 року, до пред'явлення позову, також не обґрунтована, оскільки з розрахунків заборгованості позивача випливає, що боржник з 2007 року до грудня 2012 року вносив на погашення кредиту платежі. Крім того в матеріалах справи є рішення суду, яким була стягнута заборгованість в жовтні 2010 року з боржника та поручителя. Документи які б свідчили про скасування вказаного рішення в матеріалах справи відсутні.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що порука припинилась з 14 квітня 2009 року на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, так як прострочення боржника почалося 13 жовтня 2008 року. Позов банк до поручителя подав в червні 2010 року, вже з пропуском шестимісячного строку. Крім того в матеріалах справи відсутнє рішення суду про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителів, яке б набрало законної сили.

Колегія суддів приймає аргументи викладені в касаційній скарзі з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України (в редакції, чинній станом на момент постановленні ухвали судом апеляційної інстанції) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

При постановленні оскарженої ухвали, і відхиленні апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважав, що набрало законної сили заочне рішення Шевченківського районного суду м Києва від 06 жовтня 2010 року. Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. На цій підставі було застосовано висновок, що міститься у постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року Верховний Суду України у справі № 6-1199цс16.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Проте апеляційним судом не перевірено чи набрало заочне рішення Шевченківського районного суду м Києва від 06 жовтня 2010 року законної сили. Хоча в Єдиний державний реєстр судових рішень (станом на час постановлення оскарженої ухвали) було внесено ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі № 761/5140/13-ц.

Аналіз ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі № 761/5140/13-ц свідчить, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 761/5140/13-ц позов ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року у справі № 761/5140/13-ц, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» - Стрюкової Ірини Олександрівни відхилено і ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 761/5140/13-ц залишено без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала ухвалена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Відповідно, це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід частково задовольнити.

Згідно підпункту г пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України дії, що їх повинні виконати суд апеляційної інстанції полягають в наступному: (1) встановити чи набрало законної сили заочне рішення Шевченківського районного суду м Києва від 06 жовтня 2010 року; (2) встановити чи існують підстави для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України для припинення поруки, що виникла на підставі договору поруки №166/П/29/2007-840.

Відповідно до частини п'ятої статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року скасувати.

Передати справу № 761/5334/16-ц на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.П. Курило

В.І. Журавель

В. І. Крат