Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 521/3445/15-ц

провадження № 61-1730св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник відповідача - Бойко АннаВолодимирівна,

треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Одеської області в складі судді Комлева О. С. від 25 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А., публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), у якому, з урахуванням уточнень, просили суд визнати пункти кредитного договору несправедливими та недійсними, визнати договори недійсними, припинити обтяження нерухомого майна іпотекою та зняти заборони відчуження нерухомого майна.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, позивачам надано усю інформацію, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», ознайомлено про сукупну вартість кредиту та іншими умовами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року повернуто заявнику.

Апеляційний суд, повертаючи ОСОБА_1 апеляційну скаргу на судове рішення, виходив із того, що ухвалою апеляційного суду від 11 липня 2016 року апеляційну скаргу було залишено без руху для оплати заявником судового збору, але в установлений судом строк недоліки апеляційної скарги заявником не усунуті.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою апеляційного суду залишилося те, що на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції доповнення до касаційної скарги, які мотивовані тим, що апеляційний суд, повертаючи його апеляційну скаргу, помилково послався на закон України «Про судовий збір» у редакції, яка не була чинна на час подання зазначеного позову.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року (чинного на час розгляду та вирішення справи апеляційним судом).

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Суд установив, що при поданні апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року позивачем не сплачено судовий збір, а пільги, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги, позивач не має.

Апеляційний суд установивши, що апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року, ухвалою від 11 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху та надав п'ятиденний строк з моменту отримання копії вказаної ухвали усунути виявлені недоліки, а саме, сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 071,84 грн.

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з письмовими поясненнями, в яких зазначав, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її, апеляційний суд послався на те, що за змістом змін до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (статтею 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 року, N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права споживачів можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України 2004 року, стаття 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Апеляційний суд наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_1, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною і повернув її.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За правилами частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Таким чином, ураховуючи викладене оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило