Справа №489/2688/17 01.06.2018
Справа № 489/2688/17
Провадження №22-ц/784/640/18
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темніково ї В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Тихонової Н.С. о 14 годині 27 хвилин в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.

Позивачка зазначала, що їй на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1 (Васляєва) в м. Миколаєві, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 ? частини цієї ж квартири належить ОСОБА_4 Проте, остання в спірній квартирі ніколи не проживала та прав на неї не заявляла, комунальні платежі на сплачує, тим самим заважає ОСОБА_6 реалізовувати право власності в повному обсязі.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 на підставі ст. 365 ЦК України просила суд, припинити право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (Васляєва) в м. Миколаєві, яка належить ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію ? частини вказаної квартири, що належить ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на цю частку квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Повернуто ОСОБА_2 грошові кошти, внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області за частину вартості майна у розмірі 28 345,50 грн. за квитанцією №4 від 18 січня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято уваги технічний стан квартири, а також незаконна участь ОСОБА_4 у приватизації спірної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації житлового фонду 20 квітня 1993 року, квартира АДРЕСА_2 (Васляєва) в м. Миколаєві належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 липня 2015 року, визначено частку ОСОБА_5, який помер 15 червня 2012 року у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (Васляєва) в м. Миколаєвів розмірі ? частини (а.с. 10).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 27 серпня 2015 року, ОСОБА_2 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (Васляєва) в м. Миколаєві, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5-6).

Вказана квартира має дві житлові кімнати: 1-а - 17,3 кв.м., 2-а- 10,5 кв.м.; коридор - 5,7 кв.м., кухня - 5,6 кв.м., вбиральня поєднана з ванною - 2,9 кв.м., балкон - 0,8 кв.м., житловою площею - 27,8 кв.м., загальною площею - 42,8 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.8-9).

Згідно із ч.ч. 4,5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За положеннями ст. 365 цього Кодексу право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-68цс14.

Відповідно до експертного завдання та висновку, складеного ТОВ «Приват юр груп» 3 травня 2017 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 (Васляєва) в м. Миколаєвізагальною площею 42,8 кв.м., складає 56 691 грн. (а.с.13).

Грошові кошти у розмірі 28 345,50 грн. вартості ? частини спірної квартири були внесені позивачкою на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області згідно квитанції №4 від 18 січня 2018 року (а.с.41).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що ОСОБА_4 ніколи не проживала у спірній квартирі та на згоду відповідачки щодо отримання грошової компенсації за частку у спільній власності.

Між тим, в матеріалах справи міститься протокол судового засідання, складеного Кіровським районним судом м. Ростова-на-Дону Російської Федерації від 18 вересня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 позов не визнає, вважає оціночну вартість квартири заниженою, а її ринкову вартість значно вищою.

Отже, у разі задоволення позову ОСОБА_2 буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому з врахуванням встановлених обставин справи припинення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину спірної квартири може завдати істотної шкоди її інтересам.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження неможливого поділу спірної квартири, спільного користування та володіння, як одних з підстав припинення права власності на частку в спільному майні.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що частка відповідачки у спільному майні є значною і припинення права власності на це майно завдасть ОСОБА_4 істотної шкоди, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі, на те, що відповідачка незаконно приймала участь у приватизації спірної квартири, оскільки не була громадянкою України, не заслуговують на увагу, адже це не є предметом спору.

Доводи проте, що відповідачка ніколи не проживала у зазначеній квартирі та не сплачує коштів на утримання свої власності також не можуть бути прийнятими до уваги.

Так, не проживання у квартирі та не понесення витрат на її утримання, не є підставою для припинення права особи на частку у спільному майні в розумінні ст. 365 ЦК України, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 1 червня 2018 року.