П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа №572/802/17

Провадження №22-ц/4815/217/18

Головуючий у суді першої інстанції: Слободянюк Б.К.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 17.07.2018 р.

в м. Сарни Рівненської області (вступна і резолютивна частини)

Дата складення повного тексту рішення: 31.07.2018 р.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк Н.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - ОСОБА_3;

представники учасників справи: позивача - адвокат ОСОБА_4;

відповідача - адвокат ОСОБА_5;

за участі: сторін та їхніх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 17 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Мотивуючи позов, зазначав про йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 Оскільки фактично житловий будинок поділено між сторонами, тому відповідно до ч.ч. 1-АДРЕСА_2, 4 ст. 120 ЗК України між ними повинно бути поділено і право на земельну ділянку на тих самих умовах і тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За таких обставин просив встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0, 557 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд між сторонами, виділивши у користування позивачу земельну ділянку площею 0, 0321 га відповідно до меж, визначених технічною документаціє. із землеустрою щодо присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку, виготовленого Приватним підприємством "Геопростір".

Ухвалою судді Сарненського районного суду від 19 квітня 2017 року відкрито провадження у справі за зазначеним позовом і призначено судове засідання на 14 год. 00 хв. 10 травня 2017 року.

Ухвалою Сарненського районного суду від 3 серпня 2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої постановлено питання, в якому порядку відбувалося користування земельною ділянкою власниками квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 які можливі варіанти користування вказаною земельною ділянкою; які точні розміри межі та координати земельної ділянки.

Рішенням Сарненського районного суду від 17 липня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою шляхом виділення в користування частини земельної ділянки у відповідності до меж, визначених технічною документацією із землеустрою присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку, виготовленої приватним підприємством "Геопростір".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним з інженерними комунікаціями, які забезпечують функціонування обох квартир та є спільною системою газопостачання, водопостачання, водовідведення житлових приміщень. Приходячи до цього висновку, судом також ураховано, що титульного права - права власності чи користування на спірну земельну ділянку сторони не набули.

Крім того, до участі у справі не було залучено власника ділянки - Сарненську міську раду, а також осіб, за якими документально ділянка з прив'язкою до квартири АДРЕСА_1 обліковується.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликається на грубе порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які визнано встановленими, невідповідність висновків суду першої інстанції.

На обґрунтування обставини недодержання норм матеріального права, вказує на те, що суд попередньої інстанції, визнаючи його позовні вимоги передчасними, самоусунувся від вирішення спору по суті. При цьому не додержано правил ст. 120 ЗК України. Звертає увагу на те, що правовстановлюючий документ, в якому зафіксований розмір земельної ділянки, яка перейшла в його користування, ніким не оспорювався та є чинним, а висновки суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірна ділянка перебуває у користуванні чи володінні позивача є необґрунтованими.

У покликанні на процесуальні порушення враховує, що судом попередньої інстанції порушено вимоги ст.ст. 263, 265 ЦПК України. Вважає, що в рішенні або не наведено доказів сторони позову, без зазначення мотиву їх відхилення, або вони вказані неповно і безсистемно. Також не викладено причин і мотивів звернення позивача із позовом, не з'ясовано чи мало місце порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів, не надано правової оцінки факту самовільного захоплення частини спільної ділянки відповідачкою та здійснення нею самочинної прибудови. Безпідставно визнано неналежними два висновки експертів у будівельно-технічних експертизах.

Окремо звертає увагу на неприйняття судом першої інстанції уточнених позовних вимог.

Не згоден із висновками суду про те, що будинок є багатоквартирним, оскільки ця обставина суперечить матеріалам справи. Також вважає неправильно застосованими факти, які встановлені Сарненським районним судом при ухваленні 16 травня 2014 року рішення у справі №572/713/14-ц як преюдиціальні.

З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове - про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи і доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, і ці обставини правильно з'ясовані судом, 30 грудня 2011 року ОСОБА_6 подаровано на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 60, 5 кв.м, жилою - 32, 8 кв.м. Земельна ділянка площею 0, 0321 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Підставою для виникнення такого юридичного факту було укладення між ними договору дарування, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за №1568 (а.с. 7-7,зв.).

07 лютого 2012 року за обдаровуваним зареєстровано право на житлове приміщення в Державному реєстрі прав, про що свідчить відповідний витяг №НОМЕР_2 (а.с. 8).

В подальшому, 17 вересня 2014 року Виконавчий комітет Сарненської міської ради Рівненської області своїм рішенням №308 об'єкту права власності позивача присвоєно нову поштову адресу - АДРЕСА_1 Відповідно до цього в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис (а.с. 9,10-10, зв.).

Власником іншої частини житлового будинку АДРЕСА_2, є ОСОБА_3 Ця обставина сторонами визнається і не заперечується, а також підтверджується документальними доказами у справі (а.с. 28-28,зв.; 33-33, зв.).

З довідки №08 від 29.07.2010 року, що видана Управлінням Держкомзему у Сарненському районі Рівненської області, видно, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору, надана ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с. 21).

Крім того, на а.с. 37 міститься лист Виконавчого комітету Сарненської міської ради від 23.03.2017 №02/16-473, де вказано про те, що за будинком АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 0, 0588 га; рішення щодо передачі її у власність чи користування органом місцевого самоврядування не приймалося.

Тобто спірна земельна ділянка знаходиться у комунальній власності Сарненської міської ради.

Між тим, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до участі в справі залучено не було, як не залучено і власника всієї земельної ділянки - Сарненську міську раду.

Як повідомила Сарненська міська рада своїм листом від 21.02.2017 №0416-233, заяву ОСОБА_2 вирішено з виїздом на місце за участю працівників Виконавчого комітету Сарненської міської ради і депутатів місцевої ради. В результаті розгляду встановлено, що частина земельної ділянки, щодо якої позивач вимагає виділити її у власність - 0, 0313 га, є загальним проїздом до частини житлового будинку і господарських будівель, титульним власником яких є відповідач. Рекомендовано йому звернутися про встановлення меж земельної ділянки в натурі, виключивши частину земельної ділянки, що необхідна для проїзду до частини житлового будинку, господарських споруд та будівель ОСОБА_3 (а.с. 23).

Сарненське бюро технічної інвентаризації 10 липня 2014 року надало висновок №368 про те, що квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_1 за технічними показниками можуть бути окремими будинковолодіннями (а.с. 28-28, зв.).

Однак районним судом з урахуванням правил ч.ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України щодо преюдиційності встановлених рішенням суду у цивільній справі фактів правильно взято до уваги обставини, які з'ясовані рішенням Сарненського районного суду від 16 травня 2014 року у справі №572/713/14-ц, що набрало законної сили. Цим рішенням відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання квартири окремим будинковолодінням. Натомість з'ясовано, що житловий будинок АДРЕСА_1, де розташовані квартири сторін, є річчю неподільною, адже складає одне ціле у виді двохквартирного будинку з інженерними комунікаціями, які забезпечують функціонування обох квартир, мають спільну систему газопостачання, водопостачання, водовідведення житлових приміщень. Таким чином, будинок не може бути поділений без втрати цільового призначення. При цьому спростовано висновок Сарненського бюро технічної інвентаризації від 12.05.2012 про технічну можливість виділу в натурі на окремі частки об'єкта нерухомого майна, який не відповідає технічним, будівельним, санітарним, пожежним вимогам і стандартам, тобто є неналежним доказом у справі.

Змістом акту обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1 на предмет можливості встановлення окремого проїзду до квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку від 04 грудня 2015 року стверджено про неможливість окремого проїзду транспортними засобами до цієї квартири.

20 листопада 2015 року Сарненською міською радою листом №02/16-1826 повідомлено про неможливість встановлення окремої системи водовідведення (вигрібної ями, септика), оскільки конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_1 та факт її існуючої забудови суперечать нормам державних санітарних норм і правил утримання території населених місць (а.с. 31).

Правильно судом з'ясовано і відсутність державних актів на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 Також вірно встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 відсутня в базі АС ДЗК і право власності на цю земельну ділянку не посвідчено (а.с. 32).

Відповідно до повідомлення Сарненської міської ради №02/16-599 від 06.01.2018 дренажні меліоративні канали по вулицях Драгоманова, Княгині Ольги та Космонавтів у м. Сарни були створені для запобігання підтопленню земельних ділянок в період підняття рівня ґрунтових вод. Засипання каналів може призвести до підтоплення окремих територій населеного пункту, а тому Виконавчий комітет органу міського самоврядування не знайшов можливим проведення таких дій (а.с. 158).

Тобто з варіантами користування земельною ділянкою, на яких наполягає позивач, неможливо погодитися з огляду на існування спільних інженерних комунікацій, які забороняють задоволення заявлених вимог.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягали норми матеріального права, на чому наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 19 та підпункті "ґ" п.18 своєї постанови від 16.04.2004 №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч. 3 ст. 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЗК України, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень, вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди і прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України на підставі цивільно-правових угоди, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі статтею 120 ЗК України переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом вимог ст.ст. 263, 265 ЦПК України, то колегія суддів з ними не згодна.

Так, згідно із абз. другим ч. АДРЕСА_2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте жодних доказів, які би свідчили, що такі процесуально-правові дефекти існують і вони сприяли ухваленню хибного рішення судом, автором скарги надано не було, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом не було здобуто.

Не заслуговують на увагу і аргументи ОСОБА_2 про помилковість застосування норм матеріального права, тобто судом не застосовано той матеріальний закон, який належав до застосування при розв'язанні цивільно-правового спору. Так, дані твердження спростовуються правильністю висновків суду при повному і правильному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Оскільки в справі не брав участь власник спірної земельної ділянки, а також особи, яким відповідно до індексно-кадастрової карти м. Сарни, було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1, тому хибними є і доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування положень ст. 120 ЗК України до спірних відносин.

Не можна погодитися і з твердженнями ОСОБА_2 про неврахування без достатніх підстав висновків експертів у двох земельно-технічних експертизах, адже питання про їх належність судом обговорено у мотивувальній частині оскаржуваного рішення і досягнуто переконання про неможливість їх застосування через залишення без уваги інженерних комунікацій, якими сторони користуються спільно.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Норми ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачають. що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Решта доводів апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду від 17 липня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 28.11.2018 о 13 год. 05 хв.

Головуючий:

Судді: