АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року

по справі за заявою представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - задоволено.

Накладено заборону на відчуження нерухомого майна - нежилого підвального приміщення АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1.

Заборонено ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб відчужувати, у тому числі продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу(іпотеку), вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - нежилого підвального приміщення АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, якою наклав заборону на відчуження нерухомого майна - нежилого підвального приміщення АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_2, шлюхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб відчужувати, у тому числі продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу(іпотеку), вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - нежилого підвального приміщення АДРЕСА_1.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 24 січня 2017 року до канцелярії районного суду надійшла заява представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежиле підвальне приміщення АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1.

В обґрунтування своєї заяви представник позивачки зазначив, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, а саме: нежилого підвального приміщення АДРЕСА_1, а ОСОБА_2, як кінцевий власник нерухомого майна, може відчужувати його у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2, 3 ст.152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п.4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що існує ризик відчуження спірного майна, що є предметом позову, та невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання можливого рішення суду у справі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича