Справа № 128/3337/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.02.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Кузьменко А.О., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вінницького районного Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 року до Вінницького районного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вінницького районного Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 листопада 1994 року померла ОСОБА_3 в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області.

Вказує, що після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частину будинковолодіння № 1 по вул. Матросова в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, що належала їй, як члену колгоспного двору.

Вказує, що спадкоємицею першої черги за законом, яка фактично прийняла спадщину після смерті 30 листопада 1994 року ОСОБА_3 була донька померлої ОСОБА_4

Зазначає, що інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Вказує, що 18 листопада 2003 року померла ОСОБА_4 в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області.

Зазначає, що після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на: ціле будинковолодіння № 1 по вул. Матросова в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, 1/2 частка якого належала спадкодавцю, як члену колгоспного двору, а іншу 1/2 частину вона успадкувала, але за життя не оформила своїх спадкових прав, після смерті матері ОСОБА_3

Вказує, що 02 грудня 2002 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_1.

Зазначає, що вона спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла, так як подала заяву про прийняття спадщини та оформила свої спадкові права на частину спадкового майна, а також на момент смерті спадкодавця постійно поживала та була зареєстрована з нею за однією адресою.

Вказує, що особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті 18 листопада 2003 року ОСОБА_4 відсутні.

Отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній позивач не має можливості, оскільки житловий будинок розташований в с. Степанівка по вул. Матросова, за № 1 належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_3, однак встановити яка саме частка у праві власності належить спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можливо.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті 18 листопада 2003 року ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті 30 листопада 1994 року ОСОБА_3, на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 1 по вул. Матросова в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.78).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Вінницького районного також в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги визнають (а.с.79).

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с. Степанівка по вул. Матросова, за № 1, Вінницького району, станом на 15 квітня 1991 рокувідносився до категорії колгоспних дворів, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство (а.с.27-32) та свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння (а.с.14).

Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору ОСОБА_3, член двору- Качур ОСОБА_5, які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по ? частці кожного.

Квартирант ОСОБА_6 не був членом колгоспного двору, проживав в будинку тимчасово, а тому право на майно колгоспного двору не набув.

30.11.1994 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: с. Степанівка по вул. Матросова, за № 1, Вінницького району.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину після смерті 30 листопада 1994 року ОСОБА_3, інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3О.(а.с.69-76).

18.11.2003 року померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на житловоий будинок з господарськми будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: с. Степанівка по вул. Матросова, за № 1, Вінницького району, з яких: ? частка даного домоволодіння належить їй як члену колгоспного двору, іншу ? частку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3, але не встигла формити свої спадкових прав.

За життя ОСОБА_4 02.12.2002 року склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с.9). Даний заповіт не змінено і не скасовано.

Спадщину позивач після смерті ОСОБА_4 прийняла, оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також на момент смерті спадкодавця постійно поживала та була зареєстрована з нею за однією адресою, що підтверджується випискою з домової книги по будинку № 1 по вул. Матросова в с. Степанівка Вінницького району (а.с.18-19), довідкою виданою ОСОБА_2 сільської ради Вінницького району №956 від 22.11.2017 року (а.с.23). Особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті 18 листопада 2003 року ОСОБА_4 відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті 18.11.2003 року ОСОБА_4І.(а.с.48-66).

Позивач звернулась до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, однак відповідно до постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7, їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що житловий будинок розташований в с. Степанівка по вул. Матросова, за № 1 належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_3, однак встановити яка саме частка у праві власності належить спадкодавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можливо (а.с.33).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що предметом позову є спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, померлої 30.11.1994 року, та ОСОБА_4, померлої 18.11.2003 року, а саме: належні їм частки житлового будинку, розташованого в с. Степанівка по вул. Матросова, за № 1, Вінницького району.

Встановлено, що вказане будинковолодіння відноситься до суспільної групи домогосподарств колгоспний двір.

Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3, померла 30.11.1994 року, спадкодавець ОСОБА_4 померла 18.11.2003 року, тому при вирішенні даного спору суд, повинен керуватися відповідними нормами ЦК УРСР.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком , позивач не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння №1 по вул. Матросова в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого була спадкодавець ОСОБА_3, а його членом ОСОБА_4 Спадкодавець ОСОБА_4 прийняла спадщину, у встановленому законом порядку після смерті матері ОСОБА_9, однак не встигла оформити свої спадкових прав, позивач також належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4; позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Вінницького районного Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити.

Визнати за визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті 18 листопада 2003 року ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті 30 листопада 1994 року ОСОБА_3, на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 1 по вул. Матросова в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя: