Провадження № 2/243/1150/2018
Справа № 243/2087/18
05 листопада 2018 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
секретаря судового засідання Хміль О.М.,
розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, страхової компанії «Україна» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоровя, -
19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, страхової компанії «Україна» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31 травня 2009 року, близько 21-30 години відповідачка ОСОБА_2, керуючи належним їй автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Дніпровській в місті Павлоград біля міської лікарні №4, грубо порушила правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого виїхала на зустрічну смугу де скоїла зіткнення з автомобілем «Шкода Супер Б» д.н.з АЕ 3618 ВН під керуванням водія ОСОБА_3, в якому знаходилась вона ОСОБА_1 в якості пасажира, чим їй були спричинені тілесні ушкодження. З місця ДТП потерпіла каретою швидкої допомоги була доставлена у міську лікарню м. Павлограда, а 01 червня 2009 року транспортована спеціальним засобом ТОВ «Айболіт» до м. Донецька в обласну травматологічну лікарю. З 01 червня 2009 року по 20 липня 2009 року (пятдесят днів) вона знаходилась на лікуванні з діагнозом «Компресійний перелом тіла LI хребця, струс спинного мозку, корішковий, вертеброгений симптом, м'язово-тонічний синдром. Що потягло втрату працездатності на 30%. Рішенням МСЕК вона була визнана інвалідом 2-ої групи, а з 28 листопада 2016 року їй встановлена 3-я група інвалідності.
20 лютого 2015 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та здобула прізвище ОСОБА_4.
Цивільна правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в СК «Україна», що підтверджується Полісом № ВС0990649 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті скоєного відповідачем ОСОБА_2 злочину потерпілій була завдана матеріальна шкода, а саме: витрати на транспортування її спеціальним засобом ТОВ «Айболіт» з м. і Павлоград в м. Донецьк - 2800,00грн; витрати на правову допомогу складаються з витрат на правову допомогу: участь адвоката в судових процесах (виїзд до суду, ознайомлення з матеріалами справи, правовий аналіз справи, підготовка клопотань по справі, підготовка апеляційних та касаційних скарг) - 4000грн.; витрат на оплату нотаріусу посвідчення довіреності на ведення справи ОСОБА_5 180 грн., витрат на пальне, у звязку з виїздом до суду адвокату - 3118,75грн.; витрат на поштове листування з судом - 92,05грн.; витрат на підготовку позовної заяви в липні 2009 року 300 грн.
Крім того, внаслідок злочину їй була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоровя та душевних стражданнях. Вона стала інвалідом спочатку другої, в теперішній час - третьої групи. Тривалий час потребувала постійного догляду. Це завдавало їй додаткових душевних страждань. До теперішнього часу вона регулярно відчуває нестерпну біль, без знеболюючих ліків не може заснути. Вона змушена була лежати на спеціальних засобах, в металевому корсеті, який потрібно було носити близько 10 місяців. Їй було заборонено сидіти, а можна було тільки лежати чи стояти, з'явилися проблеми зі сном та зник апетит. У зв'язку з лікуванням було порушено процес її навчання в університеті: екзамени здавала лежачи на лікарняному ліжку викликаючи до себе викладачів. Надану їй моральну шкоду вона оцінює в 100 000,00 грн.
Просить суд стягнути на її користь на відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів ОСОБА_2 7690,80 грн. і з Страхової компанії «Україна» 12 118,39 грн. та на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 і Страхової компанії «Україна» 100 000,00 грн.
В судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_6, яка діє на підставі ордера серія: АА № 079727 (а.с. 34), не зявились, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності. Проти вирішення справи у заочному порядку не заперечували.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2
Однак, ОСОБА_2, будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про місце, дату та час судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявилась у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило.
Під час розгляду справи, судом також приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення про місце, день та час розгляду справи відповідача СК «Україна». Судом були спрямовані численні судові повістки за адресою місцезнаходження юридичної особи СК «Україна», згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань.
Однак, представник СК «Україна», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про місце, дату та час судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду також не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи не зявились без повідомлення причин неявки, не подали відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку від 15 січня 2014 року, який набув чинності 31 січня 2014 року, 31 травня 2009 року близько 21-30 години відповідач ОСОБА_2, керуючи належним їй автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по вулиці Дніпровській в місті Павлоград, Дніпропетровської області стала здійснювати маневр обгону автомобілю, що рухався попереду. Маючи можливість своїми діями забезпечити безпеку дорожнього руху ОСОБА_2 не врахувала дорожньої обстановки, не переконалася, що її дії будуть безпечними та не створять перешкод іншим учасникам дорожнього руху, перетнула дорожню розмітку, виїхавши на зустрічну полосу руху та допустила зіткнення з легковим автомобілем «Шкода Супер Б», що рухався у зустрічному напрямку в лівій смузі свого напрямку руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Шкода Супер Б» ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.
Водій ОСОБА_2 визнана винною та притягнута за вироком Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 15 січня 2014 року до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с.17-18).
Цивільна відповідальність власника автомобілю «Toyota Sequoia», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована за полісом № ВС0990649 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04 жовтня 2008 року з Страховою компанією «Україна» строком дії з 04 жовтня 2008 року по 05 жовтня 2009 року (а. с. 33).
Відповідно до рахунку № 3 від 01 червня 2009 року виданою ВАТ «Айболіт» за транспортування з лікарні № 4 м. Павлограду до Обласної лікарні м. Донецька ОСОБА_8 було сплачено 2800,00 грн.
Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0605495 від 28 листопада 2016 року ОСОБА_1 надана третя група інвалідності безстроково.
Відповідно до фіскальних чеків, вартість лікування, діагностичних процедур, санаторного лікування, транспортировки до лікувального закладу ОСОБА_1(дошлюбне прізвище Тріль)становить: 377 грн. 90 коп.+ 55 грн. 25 коп.+ +94 грн. 60 коп. + 250 грн. 00 коп.+ 292 грн. 00 коп. + 80 грн. 00 коп. +222 грн. 00 коп. + 500 грн. 00 коп. + 571 грн. 45 коп. + 884 грн. 05 коп. + 701 грн. 50 коп. + 327 грн. 25 коп. + 1000 грн. 36 коп. + 346 грн. 00 коп. + 495 грн. 00 коп.+ 517 грн. 00 коп.(6714 грн. 36 коп) +санаторне лікування + 447 грн. 53 коп. + 389 грн. 91 коп. + 399 грн. 94 коп. + 203 грн. 93 коп. + 549 грн. 97 коп. + 296 грн. 96 коп. + 33 грн. 10 коп. + 196 грн. 20 коп. + 355 грн. 80 коп.+85 грн. 80 коп +652 грн. 74 коп.(3611 грн.88) + транспортировка до ДФ ООО «Айболит» 2800 грн. 00 коп.= 13 126 грн. 24 коп.
92 грн. 05 коп. витрати на поштове листування із судом
250 грн. 00 коп. + 149 грн. 00 коп. +144 грн. 00 коп. + 249 грн. 96 коп. +.250 грн. 00 коп. + 299 грн. 96 +237 грн. 00 коп.+ 199 грн. 97 коп. +94 грн. 00 коп+149 грн. 97 коп. +75. Грн.. 00 коп. +213 грн. 00 коп. (2310 грн. 90 коп.)пальне на виїзд до адвоката(а.с.19-32)
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
Судом застосовуються норми законодавства, яке діяло на час скоєння ДТП.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків законом віднесено витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У реальні збитки включається фактична оцінка тих матеріальних благ, які зазнала особа, а також ті додаткові витрати, яких зазнала чи повинна (може) зазнати особа для поновлення свого цивільного права для повернення до первісного стану.
Ст.ст. 1166, 1167 ЦК України передбачають, що майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її спричинила. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Приписами ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У частині 1 та 2 статті 14 ЦК передбачено, що цивільні обов'язки виконуються в межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Отже, оскільки відповідачами у цьому спорі є як особа, яка завдала шкоди, так страховик, в якого ця особа застрахувала свою цивільну відповідальність, для правильного вирішення спору в цій справі перш за все слід з'ясувати, в яких межах, установлених договором або актом цивільного законодавства, несе відповідальність безпосередньо особа, яка завдала шкоди та страховик.
У Законі України «Про страхування» встановлено види обов'язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч.1 ст.7 закону).
Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом цього Закону (статей 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП), є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Отже, страховик (Страхова компанія «Україна») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла станом на 31 травня 2009 року,
9.1. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.
У разі коли загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратний ліміт відповідальності страховика, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.
Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону.
9.4. До договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору.
Згідно статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла станом на 31 травня 2009 року, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана зокрема із з лікуванням потерпілого.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла станом на 31 травня 2009 року, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла станом на 31 травня 2009 року, (22.1)у зв'язку з лікуванням потерпілого, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні ним норми діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд приходить до такого висновку.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що діями відповідачки ОСОБА_2 заподіяно шкоди здоровю ОСОБА_1(дошлюбне прізвище Триль)В.В., при цьому витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів становили: 13 126 грн. 24 коп.
З врахуванням тієї обставини, що вказана сума відповідно до вимог ст.9, 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, яка діяла станом на 31 травня 2009 року, не перевищує встановлений страховий ліміт, суд приходить до висновку, що вона підлягає стягненню із страхової компанії. При цьому, суд приймає до уваги представлені суду медичні документи, якими підтверджується вказана сума коштів, та зокрема зазначає, що відповідач будь-яких доказів іншого не надав.
Вирішуючи питання щодо стягнення коштів в сумі 7690 грн. 80 коп. з ОСОБА_2 на користь позивачки, то суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.
Так позивачка зазначає, що нею були витрачені кошти на пальне у звязку із виїздом до суду, на поштове листування із судом, витрати на ведення справи у суді із представником ОСОБА_5 та складання позовної заяви.
При цьому, як видно із представлених чеків та процесуальних документів, вказані витрати були проведені у кримінальному процесі під час розгляду справи у судів Павлограді.
Суд наголошує на тому, що такі витрати за своєю правовою природою є процесуальними витратами, які у разі їх доведення стороною, підлягають обовязковому стягненню з протилежної сторони безпосередньо у процесі в якому сторона їх понесла, однак на думку суду за своєю правовою природою не відносяться до майнової шкоди, стягнення якої може бути предметом вирішення спору у цивільній справі.
За таких підстав, суд в цій частині позову відмовляє.
Що стосується заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_2 та Страхової компанії «Україна» на користь ОСОБА_1 в якості моральної шкоди суми в розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Судом встановлено, що винними діями ОСОБА_2, з вини якої потерпіла ОСОБА_1 зазнала фізичного болю та страждань, внаслідок яких був порушений нормальний спосіб життя останньої: вона регулярно відчувала нестерпну біль, у неї з'явилися проблеми зі сном та зник апетит, вона змушена була лежати на спеціальних засобах, в металевому корсеті, який потрібно було носити близько 10 місяців, їй встановлена інвалідність спочатку другої, в теперішній час - третьої групи, тривалий час вона потребувала постійного догляду, внаслідок чого вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, задоволення своїх потреб.
Заподіяна моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу страховою компанією, у вигляді страхової виплати, та винною особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з кожного з відповідачів, суд приходить до такого висновку.
Вирішуючи питання розподілу процесуальних витрат, суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільнені від сплати судового збору.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».
За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.
Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоровя, а позов судом задоволений частково, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.
Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.
Керуючись статтями 14, 23, 999, 1166, 1167, 1187, 1194, ЦК України, статтею 6, 23, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла станом на 31 травня 2009 року, статтями 10-13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, страхової компанії «Україна» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоровя задовольнити частково.
Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 15 листопада 2018 року.
Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич