ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Херсон

справа № 2-о-93/11

провадження №22-ц/819/234/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні за апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Калімбет Л.І. від 27 липня 2011 року у справі за заявою прокурора Генічеського району в інтересах держави в особі Чонгарської сільської ради про визнання спадщини відумерлою,

встановив

У липні 2011 року прокурор Генічеського району в інтересах держави в особі Чонгарської сільської ради звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

В обґрунтування доводів заяви прокурор послався на те, що внаслідок проведеної перевірки встановлено, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, який проживав на території Чонгарської сільської ради. Згідно сертифікату на право на земельну частку ХС № 0037509 від 20.06.1999 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 7,69 га на території Чонгарської сільської ради.

Посилаючись на норми статей 1220,1270,1272,1277 ЦК України, не виявлення спадкоємців за законом та за заповітом, неприйняття ними спадщини, річного строку для подання заяви про визнання спадщини відумерлою просив на підставі статті 1277 ЦК України визнати спадщину ОСОБА_3, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 відумерлою, визнати майно, що належало ОСОБА_3 на час смерті, у тому числі земельну ділянку (пай) площею 7,69 гектарів, власністю територіальної громади Чонгарської сільської ради Генічеського району.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27 липня 2011 року заяву прокурора Генічеського району в інтересах держави в особі Чонгарської сільської ради про визнання спадщини відумерлою. Визнано спадщину ОСОБА_3, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 відумерлою задоволено. Визнано майно, що належало ОСОБА_3 на час смерті, у тому числі земельну ділянку площею 7,69 гектарів, вартістю 52118 грн 75 коп власністю територіальної громади Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з часу відкритті спадщини сплило більше року, спадкоємці за заповітом і законом відсутні, а тому відповідно до статті 1277 ЦК України наявні підстави для визнання його спадщини відумерлою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви прокурора Генічеського району відмовити, посилаючись на те, що рішення суду не ґрунтується на нормах матеріального права, не відповідає фактичних обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що її батько - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Чонгар. На момент смерті він проживав разом зі своєю дружиною, її матір'ю, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 За зазначеною адресою вони були разом зареєстровані. 14 листопада 2014 року мати померла. Її мати була спадкоємцем за законом. В Генічеській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа після смерті батька №78/2012 від 20 березня 2012 року.

Зазначає, що приймаючи рішення суду від 27.07.2011 року суд першої інстанції застосував норми ЦК України 2004 року, в той час як спадщина відкрилась- ІНФОРМАЦІЯ_3 на час дії ЦК УРСР. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР її мати ОСОБА_5 вступила у фактичне управління і володіння спадковим майном, оскільки вона проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем з 1986 року, після смерті ОСОБА_3 і до дня своєї смерті проживала за адресою АДРЕСА_2.

У відзиві на апеляційну скаргу Генічеська місцева прокуратура її доводи не визнала, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим. Зазначає, що апелянтом не надано доказів вчинення дій щодо прийнятті нею, або її матір'ю спадщини після смерті ОСОБА_3, тому вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно з'ясував обставини справи є безпідставними і підлягають відхиленню.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 належало право на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПсП «Чонгар» розміром 8,08 в умовах кадастрових гектарах /а.с.28/;

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер /а.с.3,20/.

Звертаючись до суду із заявою, прокурор посилався на те, що після померлого ОСОБА_3 спадщину ніхто не прийняв, згідно довідки сільради у померлого спадкоємці на території сільської ради не проживають, а померлий постійно до дня смерті проживав сам за адресою АДРЕСА_3, у зв'язку із чим просив визнати відумерлою спадщину на підставі статті 1277 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Проте, як роз'яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, враховуючи дату смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави в силу закону.

Вирішуючи спір по суті вимог заяви прокурора, суд першої інстанції в порушення ст.ст.212-215 ЦПК України ( на час ухвалення рішення суду), належним чином не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, не перевірив чи можуть бути інші спадкоємці ОСОБА_3, які прийняли спадщину або відмовились від її прийняття, або спадщина перейшла до держави. Суд першої інстанції, приймаючи до уваги вимоги заяви прокурора про відумерлість спадщини, залишив поза увагою, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 а тому на спірні правовідносини положення ст.1277 ЦК України не поширюються, не прийняв до уваги положення ст.ст.549,555 ЦК УРСР та помилково визнав спадщину відумерлою.

Надані ОСОБА_2 докази, в тому числі належним чином завірена секретарем виконкому селищної ради господарська книга НОМЕР_2 свідчить про реєстрацію та сумісне проживання ОСОБА_3 за зазначеною адресою. Так, підписом посадової особи у зазначеній книзі станом на 01.01.2004 року підтверджено перевірку даних по господарської книги та міститься підпис члена домогосподарства. Про сумісне проживання та реєстрацію ОСОБА_4, як дружини, з ОСОБА_3 на час його смерті свідчить довідка сільської ради №617 від 16.05.2018 року .

Отже, доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідно до ст.549 ЦК УРСР ОСОБА_5 вступила у фактичне управління і володіння спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_3 є доведеними та прокурором не спростовані. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, її спадкоємцем є ОСОБА_2, обставини щодо цих правовідносин зазначені в рішенні суду від 22.11.2016 року / а.с.30-31/.

Поза увагою прокурора при зверненні до суду залишалася та обставина, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону , якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину (пункт 5 частини першої статті 555 ЦК УРСР), проте, враховуючи час смерті ОСОБА_3 спірні правовідносини не передбачали застосування до спадкових правовідносин в тому числі визнання спадщини відумерлою норм ЦК України.

Крім того, протягом шестимісячного строку, до 09.12.2003 року спадщина була прийнята відповідно до вимог ЦК УРСР, що доведено матеріалами справи.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення вимог прокурора відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заяви про відмову у її задоволенні.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення про задоволення заяви прокурора Генічеського району в інтересах держави в особі Чонгарської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, яке відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 27 липня 2011 року скасувати.

У задоволенні заяви прокурора Генічеського району в інтересах держави в особі Чонгарської сільської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року

Суддя І.В. Склярська