Справа № 162/238/18
Провадження № 2/162/145/2018
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду,

встановив:

Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

ОСОБА_3 звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 05 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 22 травня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_4 21 травня 2018 року подала відзив на позов.

Стороною позивача 05 липня 2018 року подано відповідь на відзив.

Відповідач 06 серпня 2018 року подала заперечення.

Відповідно до ухвали суду від 11 вересня 2018 року підготовче судове засідання у справі закрито з призначенням судового розгляду на 23 жовтня 2018 року.

У судовому засіданні 23 жовтня 2018 року головуючою у справі суддею Любешівського районного суду Волинської області Гладіч Н.І. заявлено та задоволено самовідвід, а справу передано на розгляд судді Глинянчука В.Д.

Судовий розгляд 09 листопада 2018 року було відкладено на 20 листопада 2018 року у зв'язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу судової повістки.

Відповідач ОСОБА_4 18 листопада 2018 року подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з її тривалим перебуванням у відрядженні за кордоном, пов'язаного з поганим станом здоров'я та лікуванням. Причини неявки відповідача визнано судом неповажними через відсутність будь-яких документів, які б підтверджували викладені у заяві про відкладення розгляду справи обставини.

Справу розглянуто 20 листопада 2018 року у відсутності позивача та відповідача. Позивача у судовому засіданні представляв адвокат ОСОБА_2

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтуванні позову позивач ОСОБА_3 посилається на те, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 травня 2012 року з нього в користь відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від його заробітку, починаючи з 07 травня 2012 року, і до повноліття дитини. На цей час у нього змінився сімейний стан, зокрема 24 січня 2012 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 і у них народилися дочка ОСОБА_7 та син ОСОБА_8. Дружина позивача не працює, здійснює догляд за дитиною. Позивач також не має роботи. У зв'язку із збільшенням кола утриманців, відсутністю роботи позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього з 1/3 на 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Сторона позивача не погоджується з доводами відповідача щодо тверджень про забезпеченість житлом, оскільки ОСОБА_3 з сім'єю проживає у будинку батьків. Ця обставина не впливає на можливість позивача сплачувати аліменти.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про погіршення її матеріального стану як на підставу відмови у позові.

У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 181, 182, 192 Сімейного кодексу України (далі СК).

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов ОСОБА_3 підтримав. Звернув увагу суду, що відповідач не позбавлена права заявити до суду вимоги про стягнення додаткових витрат у звязку хворобою дитини. Розмір доходів позивача за кордоном за три останні місяці становить приблизно п'ять тисяч гривень щомісячно.

Стислий виклад позиції відповідача.

У відзиві на позов ОСОБА_4 просить відмовити у задоволення позову через його безпідставність. Відповідач зазначила, що спільна дитина сторін проживає з нею та потребує додаткових витрат, оскільки має поганий стан здоров'я. ОСОБА_4 вважає, що позивач не навів аргументів щодо погіршення його матеріального стану, оскільки він має прибутки від сезонних робіт за кордоном, його дружина отримує допомогу при народженні дитини, позивач та члени його сімї забезпечені житлом.

ОСОБА_4 звертає увагу на те, що на момент розгляду справи судом про стягнення аліментів у травні 2012 року ОСОБА_3 уже був одружений, а його дружина перебувала у декретній відпустці. Таким чином, відповідач доводить, що обставини, на які покликається позивач, існували на момент призначення аліментів і позивач мав змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що позивач за власною ініціативою звільнився з роботи в Україні та постійно виїжджає за кордон на заробітки. Матір позивача отримує пенсію, а його дружина має значний власний дохід. Натомість матеріальне становище відповідача у порівнянні за 2016 та 2017 роки погіршилось у зв'язку зі зменшенням її доходів.

Позивач ОСОБА_3 сплачує аліменти значними сумами одноразово, що, на думку відповідача, свідчить про наявність у нього заробітків.

ОСОБА_5 має поганий стан здоров'я, перебуває на медичному обліку у звязку з хронічними захворюваннями, їй рекомендовано санаторно-курортне лікування та оздоровлення. Дитина навчається у п'ятому класі школи, потребує витрат на придбання шкільного приладдя, підручників, одягу, взуття тощо.

Отже, зменшення розміру аліментів може суттєво порушити інтереси малолітньої дитини щодо необхідного матеріального забезпечення.

У матеріально-правовому обґрунтуванні відповідач покликається на статті 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Декларацію з прав дитини, проголошену Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, статтю 51 Конституції України, статті 7, 179, 182, 192 СК, статті 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЕГ № 265156 батьками ОСОБА_9 є сторони по справі -- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 40).

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 травня 2012 року у справі № 0309/7703/2012 ухвалено стягувати з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви з 07 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. З змісту судового рішення слідує, що ОСОБА_3 позов визнав (а.с. 3).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 069976 позивач ОСОБА_3 24 січня 2012 року уклав шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 9).

Згідно з свідоцтвами про народження серії І-ЕГ № 160859, серії І-ЕГ № 260411 у позивача 07 серпня 2012 року та 08 серпня 2017 року народилися донька ОСОБА_10 та син ОСОБА_8 відповідно (а.с. 4, 5).

З копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 2473492 вбачається, що ОСОБА_3 з 05 липня 2016 року не має постійного місця роботи. У періоди з 04 жовтня 2016 року по 02 травня 2017 року, з 24 липня 2017 року по 22 серпня 2017 року та з 16 листопада 2017 року по 19 листопада 2017 року позивач перебував на обліку в Любешівському районному центрі зайнятості Волинської області та отримував допомогу по безробіттю (а.с. 10-20).

Відповідно до довідки Любешівської селищної ради Волинської області від 02 квітня 2018 року позивач мешкає у будинку по вулиці Шолохова, 21 селища Любешів. Крім позивача у житловому будинку зареєстровані та проживають чотири особи: дружина ОСОБА_6, дочка ОСОБА_10, син ОСОБА_11 та матір ОСОБА_12 (а.с. 22).

Згідно з довідками Любешівського відділення Ковельської об'єднаної податкової інспекції № 1164 від 31 жовтня 2017 року та № 681/ФОП/0309/13 від 18 травня 2018 року відповідач задекларувала чистого доходу від провадження незалежної професійної діяльності в сумі 21346,90 гривень за 2016 рік та 7837 гривень за 2017 рік (а.с. 62).

Згідно з виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 хворіє на хронічний холецистит, хронічний гастрит, сольовий діатез (а.с. 44-47).

У додаток до відзиву на позов відповідач подала довідку Залізницького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дитячий садок» від 25 жовтня 2017 року про те, що кошти на закупівлю усього необхідного для навчання та виховання дитини надавала мама ОСОБА_4 (а.с. 48).

У відповідності до копій банківських квитанцій позивач у погашення заборгованості по аліментах 19 серпня 2017 року сплатив відповідачу 2600 гривень, 31 жовтня 2017 року 5000 гривень, 10 січня 2018 року 3000 гривень, 29 березня 2018 року 6390 гривень (а.с. 50-52).

Станом на червень 2018 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів у користь ОСОБА_4 становить 6677,74 гривні (а.с. 81).

Відповідачем подано інформацію про доходи позивача та його сім'ї. Згідно з декларацією, поданою відповідно до закону України «Про запобігання корупції» дружина позивача ОСОБА_6 у 2016 році отримала 40970 гривень власного доходу, ОСОБА_3 за цей період отримав сукупний дохід у сумі 23710 гривень. Крім цього, у декларації зазначено про доходи батьків позивача, які за 2016 рік становили суму у 42826 гривень. У 2017 році дохід дружини позивача становив 82310 гривень (а.с. 53-58). Згідно з довідками управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації мати позивача у 2017 році отримала 1391, 69 гривень субсидії, а дружина позивача, починаючи з жовтня 2017 року, отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень щомісячно (а.с 79, 80).

Норми права, які застосував суд.

У цілому суд погоджується з посиланнями сторін на норми права щодо права дитини на належне утримання, обов'язку батьків утримувати дітей, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 51 Конституції України, статтею 180 СК встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами першою-третьої статті 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності з частинами першою, другою статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до статті 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Мотиви суду щодо позовних вимог.

У відповідності з частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першої статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Позивач посилається як на підставу зменшення розміру аліментів, що у нього змінився сімейний стан, зокрема він уклав шлюб та у нього народилось двоє дітей.

Суд констатує, що на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів 28 травня 2012 року позивач уже був одружений, однак з цього часу у нього народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_7 та син ОСОБА_8.

Починаючи з 05 липня 2016 року ОСОБА_3 не має постійного місця роботи. Під час розгляду справи у суді встановлено, що позивач виїжджає на заробітки за кордон. Будь-яких письмових доказів щодо розміру доходів позивача сторонами не подано, зі слів представника позивача середній заробіток ОСОБА_3 на місяць становить приблизно п'ять тисяч гривень.

Станом на червень 2018 року ОСОБА_3 мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6677,74 гривень.

За наведених обставин суд вважає надуманими твердження відповідача про значні заробітки позивача за кордоном тільки на тій підставі, що ОСОБА_3 одноразово сплачує аліменти у розмірах більших, ніж визначені державним виконавцем щомісячні платежі.

Відповідачем подано довідки податкової інспекції, які свідчать про зменшення розміру її задекларованих доходів у 2017 році порівняно з 2016 роком з 21346,90 гривень до 7837 гривень. Між тим, будь-яких доказів про отримані доходи у 2018 році ОСОБА_4 не представлено.

Відповідачем також надано докази щодо доходів сімї позивача. Суд звертає увагу, що обов'язок утримувати спільну дитину лежить на сторонах по справі. Дружина позивача, його мати такого обов'язку не мають. У цьому контексті суд також враховує, що відповідачем не подано будь-яких відомостей щодо її сімейного стану, доходів членів її сім'ї тощо.

Суд бере до уваги надану відповідачем медичну документацію щодо хронічних хвороб малолітньої дитини. Між тим, ця обставина не є визначальною при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду. Відповідно до статті 185 СК відповідач має право ставити питання про стягнення додаткових витрат на дитину.

З цих же підстав ОСОБА_4 має право на стягнення витрат, повязаних з розвитком здібностей дитини.

Підстави зменшення або збільшення розміру аліментів, як зазначалось вище, встановлені у статті 192 СК. Такими є зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У суді встановлено, що з часу ухвалення судового рішення у ОСОБА_3 народилося двоє дітей, які також мають право на належне утримання.

Отже, наявні передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача у користь відповідача на утримання однієї дитини.

Беручи до уваги наведене вище у сукупності, керуючись принципом розумності і справедливості, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Любешівського районного суду Волинської області, до 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Питання розподілу судових витрат.

На момент ухвалення судового рішення у матеріалах справи відсутні відомості про понесені сторонами судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються згідно з рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 травня 2012 року у справі № 0309/7703/2012 з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) у користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на утримання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 на 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук