АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 621/2457/16 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В.В.
Провадження № 22-ц/790/1253/18 Суддя доповідач Карімова Л.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» , третя особа директор Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому після уточнень просив: визнати незаконними дії ДП "Зміївське лісове господарство" та скасувати наказ №32 від 10 листопада 2016 року про його звільнення з посади завідуючого господарством за п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити його на роботі на вказаній посаді; зобов'язати відповідача сплатити за вимушений прогул в розмірі середнього заробітку; зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 16000 грн.; зобов'язати відповідача компенсувати йому витрати на оплату послуг по наданню правничої допомоги в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він працював на посаді завідуючого господарством Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" з 03 вересня 2013 року. За час роботи на підприємстві будь-яких зауважень не мав, із сумлінням ставився до роботи, мав неодноразові заохочення за добросовісне виконання обов'язків.

31 серпня 2016 року інспектором відділу кадрів Шемигон Л.В. було оголошено про звільнення шляхом скорочення його посади та вручено наказ №159 від 31.08.2016 року для ознайомлення, однак копію наказу йому не надано та не роз'яснені причини скорочення штату. 31 жовтня 2016 року його письмово було запрошено на засідання профспілкового комітету на 01 листопада 2016 року, на якому було вирішено надати згоду на звільнення.

Зазначав, що 10 листопада 2016 року, перебуваючи на роботі до кінця дня та не отримавши ні відповіді на його запити щодо підстав звільнення, ні наказу про звільнення, ні трудової книжки, не отримавши СМС на телефон про нарахування йому розрахункових сум згідно ст. 116 КЗпП, вважав що 11 листопада 2016 року може виходити на роботу, однак 11.11.2016 йому було вручено наказ №32 від 10 листопада 2016 року про його звільнення. 12 листопада 2016 року він отримав розрахункові кошти на картку у ПАТ КБ "Приватбанк".

14 листопада 2016 року отримав поштове відправлення з відповіддю на його звернення від 03 листопада 2016 року від відповідача. Після вивчення документів, які надійшли від відповідача, стало відомо наступне: 05 серпня 2016 року головним лісничим Осовським О.М. було подано рапорт з клопотанням про скорочення посади завідувача господарством. 31 серпня 2016 року було видано наказ №159 про скорочення штатів.

2 вересня 2016 року було направлено подання до ППО ДП "Зміївський лісгосп" про надання згоди на розірвання з ним трудового договору та цього ж дня йому було вручено попередження про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП з 10 листопада 2016 року.

10 листопада 2016 року було видано наказ №32 про звільнення його за п. 1 ст. 40 КЗпП та було складено акт про його відмову від отримання трудової книжки, наказу про звільнення та записами у Типовій картці № П-2.

Копії протоколу профспілкового комітету у надісланих документах до сьогоднішнього дня він так і не отримав. Він вважав що профспілковий комітет надасть йому відповідь протягом тридцяти днів на його заяву вже не як працівника, а як громадянина згідно Закону України "Про звернення громадян", тому чекав відповіді профспілкового комітету на його звернення до 03 грудня 2016 року. Пересвідчившись в тому, що відповіді від профспілкового комітету (який зобов'язаний захищати інтереси працівників, а не адміністрації підприємства) йому не буде, він звернувся за правовою допомогою для подання позову до суду про поновлення його на роботі.

Вказував, що в своєму поданні, відповідно ст. 43 КЗпП України, керівник підприємства повинен був обґрунтувати необхідність скорочення штатів підприємства (тяжкий матеріальний стан, дублювання роботи іншим працівником на підприємстві, перепрофілювання підприємства та завдань працівника і т.ін.). Зазначав, що фінансові показники підприємства залишаються стабільно високими, заробітна плата постійно піднімається, трудовий колектив, в тому числі і він, постійно отримували преміальні, підприємство займало призові місця за економічним рейтингом Харківської області серед лісгоспів. Тобто, підстав для скорочення у зв'язку з фінансовим станом не було. Крім того, керівник підприємства, знаючи про матеріальний стан його сім'ї, яка складається з чотирьох осіб, з яких заробіток має тільки він один, і з них двоє є його утриманцями - дочка та онук, безпідставно його скорочуючи, відмовившись від надання іншої роботи, приймає на роботу до адміністрації підприємства іншого працівника з 04 серпня 2016 року.

Вважав, що, причиною його звільнення став особистий конфлікт з директором підприємства Скляровим В.О., який відбувся в середині серпня 2016 року на ґрунті особистих відносин, і невільними заручниками якого стали працівники підприємства, які змушені заради зберігання місця роботи годити директору. Той факт, що це особиста помста йому з боку директора, відомо всьому колективу.

Вважав, що діями відповідача йому нанесено непоправну моральну шкоду у вигляді ігнорування та паплюження основних прав та свобод громадянина України, свідомого спричинення моральних страждань йому та його сім'ї, яка повинна бути компенсована.

Для встановлення справедливості, істини у справі, визнання дій відповідача незаконними, поновлення його на роботі він звернувся за отриманням правової допомоги. Витрати склали 15000 грн.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було з'ясовано чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці та чи була виробнича необхідність проведення скорочення чисельності штату і якими виробничими та економічними чинниками викликано таку необхідність.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент прийняття рішення про скорочення посади завідувача господарством в ДП "Зміївське лісове господарство" зміни в економічному та фінансовому стані підприємства були тільки в сторону їх збільшення та поліпшення, що підтверджується відомостями на веб-сайті ДП "Зміївське лісове господарство".

Вказував, що при вивченні фактичних обставин справи суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що за півтора місяця до проведення оптимізації підприємства до вимог чинного законодавства було введено до штатного розкладу підприємства посаду агента з постачання, посадовими обов'язками якого передбачено ті ж самі обов'язки по забезпеченню підприємства матеріальними ресурсами, необхідними для поточної його діяльності та організацію їх обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП "Зміївське лісове господарство", посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, які по суті були доводами позовної заяви і предметом розгляду справи судом першої інстанції, вважав, що останнім надана правильна правова оцінка цим доводам та наданим доказам.

У зв'язку із чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи з задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_3 його трудові права порушені не були, оскільки звільнення відбулося відповідно до вимог трудового законодавства.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та зроблений у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи сторони перебували у трудових відносинах з 03 вересня 2013 року.

Наказом директора ДП "Зміївське лісове господарство" від 31.08.2016 №159 "Про скорочення штатів" прийнято рішення про скорочення посади завідувача господарством лісгоспу.

02.09.2016 позивача попереджено про звільнення в зв'язку із скороченням штату та повідомлено, що посади, які відповідають його кваліфікації на підприємстві відсутні, що відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП України.

01.11.2016 року на засіданні профспілкового комітету ДП "Зміївське лісове господарство" за участі позивача при розгляді подання директора підприємства Склярова В.О. від 02.09.2016 №653 надана згода на звільнення завгоспа лісгоспу за скороченням штату, що підтверджується протоколом №11 засідання профспілкового комітету ДП "Зміївський лісгосп" від 01.11.2016 року у легітимному його складі.

Наказом директора ДП "Зміївське лісове господарство" №32 від 10.11.2016 року про припинення трудового договору (контракту) у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України припинено трудовий договір із ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 7.7 Статуту ДП "Зміївське лісове господарство" заступники директора, головні спеціалісти призначаються та звільняються з посади директором за погодженням з Управлінням, інші працівники апарату управління і структурних підрозділів підприємства призначаються та звільняються директором.

У відповідності до п. 2 розділу І посадової інструкції завідувача господарством, затвердженої 03.09.2013 року, призначення на посаду завідувача господарством підприємства та звільнення з неї здійснюється за наказом директора з дотриманням вимог КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за передньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем при звільненні позивача дотримані усі вимоги КЗпП України щодо звільнення особи у зв'язку із скороченням штату працівників, а саме ст. ст. 40, 43, 49-2 КЗпП України.

Як вбачається з посадової інструкції завідувача господарством, диплома спеціаліста ОСОБА_3, посадових інструкцій працівників ДП «Зміївське лісове господарство», копій дипломів працівників ДП «Зміївське лісове господарство», копій звітності ДП «Зміївське лісове господарство» по інформації про попит на робочу силу (вакансії) на ДП «Зміївське лісове господарство», у відповідача були відсутні вакантні посади, які б відповідали кваліфікації ОСОБА_3 та на які його можливо було б перевести за його згодою.

Тобто судом першої інстанції перевірені обставини вивільнення ОСОБА_3 та виконання відповідачем обов'язку запропонувати працівнику всі наявні вакансії та роботи, які він може виконувати, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника, що зазначено в правовій позиції у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Крім того, у відповідача відсутні правові підстави для надання ОСОБА_3 переваги при скороченні штату в порядку вимог ч. 1 ст. 42 КЗпП України, оскільки у нього відсутня профільна освіта спеціаліста у сфері лісового господарства.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки дії ДП "Зміївське лісове господарство" по звільненню позивача відповідали вимогам трудового законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання оплати праці працівників, форм і систем оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних виплат.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що за півтора місяця до проведення оптимізації підприємства до вимог чинного законодавства було введено до штатного розкладу підприємства посаду агента з постачання, посадовими обов'язками якого передбачено ті ж самі обов'язки по забезпеченню підприємства матеріальними ресурсами висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ДП "Зміївське лісове господарство" має право самостійно вирішувати в яких саме посадах має потребу підприємство та вводити в штатний розклад саме ці посади.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач прийняв на роботу іншого працівника з 04 серпня 2016 року, а повідомлення позивача про наступне вивільнення відбулося 2 вересня 2016 року і до моменту звернення його до суду відповідач не здійснював набір нових працівників на роботу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про поліпшення фінансового стану підприємства, що свідчить про безпідставність скорочення штату, не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно виробничо-фінансового плану за 2015 рік по ДП «Зміївське лісове господарство» фінансування за рахунок бюджетних коштів складало 2 368 тис. грн., які були використана на ведення лісового господарства, але в 2016 році було припинено державне фінансування лісогосподарських підприємств України, в тому числі і ДП "Зміївське лісове господарство".

Станом на 31.12.2016 року кошти спрямовані на ведення лісового господарства - 16039 тис. грн. (власні кошти підприємства), станом на 30.09.2017 року - 10905 тис. грн.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань у ч. 3 ст. 64 ГКУкраїни. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що його звільнення викликано конфліктними відносинами з директором підприємства не підтверджено належними та допустимими доказами відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.ст. 76-81ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: