Справа № 550/1023/14-ц
Провадження № 4-с/550/4/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року смт.Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ланни Я.О., за участю секретаря судового засідання Томас Ю.П., представника скаржника - ОСОБА_1, представника стягувача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3, треті особи: Фермерське господарство «Луч»; Фермерське господарство «Восход» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та про скасування постанов про опис та арешт майна боржника від 28.08.2018 у виконавчому провадженні №46713861, -

установив:

Заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області (далі ДВС), посилаючись на те, що на виконанні у ДВС перебуває виконавче провадження № 46713861 з примусового виконання виконавчого листа №550/1023/14-ц від 27.02.2015, виданого Чутівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 935 455,66 грн. В ході виконання державним виконавцем, ОСОБА_5 28.89.2018 р. винесено дві постанови опису та арешту майна боржника. Так, однією постановою було описано та накладено арешт на майбутній урожай кукурудзи, що зростає на земельній ділянці, площею 30,3 га, та яка належить ОСОБА_3 згідно державного акту від 29.01.1997 серії ОСОБА_6 постановою було описано та накладено арешт на майбутній урожай соняшника, що зростає на земельній ділянці, площею 12,3 га та яка належить ОСОБА_3, згідно державного акту від 29.01.1997 серії ПЛ. ОСОБА_3 вважає, що зазначені постанови винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що майно на яке накладено арешт не належить боржнику. Так, посіви кукурудзи належать по ? частині ФГ «Луч» та ФГ «Восход», на підставі укладеного між ними договору про спільну діяльність від 17.10.2017. Посіви соняшника належать ФГ «Восход», що підтверджується довідкою сільської ради про перебування земель у користуванні ФГ «Восход». У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що за наявних обставин, фермерські господарства не мають доступу до земельних угідь, таким чином фактичні власники майна позбавлені права користування та розпорядження ним. Враховуючи викладене, просить суд скасувати вищезазначені постанови державного виконавця.

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив скасувати постанови державного виконавця.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав з підстав зазначених у ній, просив скасувати постанови державного виконавця, посилаючись на те, що виконавець при накладенні арешту на майно не пересвідчився у належності даного майна саме боржнику ОСОБА_3

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, до суду надіслав відзив в якому не погоджується із вимогами зазначеними у скарзі ОСОБА_3, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Зокрема, представник ДВС у своєму відзиві посилається на відсутність належних доказів, які б підтверджували обставини зазначені у скарзі ОСОБА_3 стосовно того, що майно на яке накладено арешт йому не належить. Зокрема, зазначає, що у скарзі та доданих до неї матеріалах відсутні будь-які відомості, що б підтверджували факт передачі ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 30,3 га у користування ФГ «Восход», як і відсутні відомості про її перебування на балансі даного господарства. Крім того, стосовно посилань скаржника на належність урожаю, згідно Договору про спільну діяльність від 17.10.2017 укладеного між ФГ «Луч» та ФГ «Восход» даним господарствам, представник ДВС зазначає, що жодних доказів передачі саме цієї земельної ділянки у спільну діяльність не надано. Таким чином, вважає дії державного виконавця щодо опису та арешту майбутнього урожаю на земельній ділянці, площею 30,3 га. та 12,3 га., що належить ОСОБА_3 правомірними, а постанови законними.

Треті особи, ФГ «Восход» та ФГ «Луч» до суду не прибули, надали письмові пояснення по справі, в яких зазначили що згідно договору про спільну діяльність від 17.10.2017 р. арештований врожай кукурудзи, посіяний на земельній ділянці площею 30,3 га., належить учасникам договору на праві власності по 1/2 частині, а арештований врожай соняшника, посіяний на земельній ділянці, площею 12,3 га. належить ФГ "Восход". Вважають, що державним виконавцем накладено арешт на майно, що не належить боржнику ОСОБА_3

В судовому засіданні, ОСОБА_4 заперечував проти скарги, вважає, що постанови винесені державним виконавцем є законними та обґрунтованими.

Представник ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не надано доказів у підтвердження його позиції стосовно належності арештованого майна не боржнику, а ФГ «Восход» та ФГ «Луч».

Враховуючи вимоги ч.2 ст.450 ЦПК України, суд розглядає справу без участі осіб які не зявилися в судове засідання та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, встановив.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17.12.2014 стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 935 455 (дев'ятсот тридцять п'ять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять ) грн. 66 (шістдесят шість) коп. неповернутого боргу за договором позики, 1768 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) грн. 25 (двадцять п'ять) коп. відсотків за користування позикою та 3775(три тисячі сімсот сімдесят п'ять) грн. 80 (вісімдесят) коп. витрат по оплаті судового збору.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 46713861 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вищезазначених сум, згідно рішення суду від 17.12.2014.

В ході виконання державним виконавцем 28.08.2018 р. винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно яких було описано та накладено арешт на майбутній урожай: кукурудзи, що розташований (зростає) на земельній ділянці, площею 30,3 га, та яка належить ОСОБА_3, згідно державного акту від 29.01.1997 серії ПЛ та соняшника, що розташований (зростає) на земельній ділянці, площею 12,3 га та яка належить ОСОБА_3, згідно державного акту від 29.01.1997 серії ПЛ. (а.с.7-12).

Як встановлено в суді та не оспорюється сторонами земельна ділянка площею 30.3 га. на праві постійного користування на підставі рішення Новокочубеївської сільської ради Чутівського району Полтавської області від 25.11.1992 була передана ОСОБА_3 Земельна ділянка площею 12.3 га. на праві постійного користування на підставі рішення Чутівської районної ради від 30.04.1996 була передана ОСОБА_3

Як стверджує ОСОБА_3 кукурудза, яка посіяна на зазначеній земельній ділянці площею 30.3 га. та на урожай якої накладено арешт, йому не належить, а перебуває у користуванні Фермерського Господарства «Восход».

Згідно з п.4.2 Статуту ФГ «Восход», землі господарства складаються із земельних ділянок, що належать засновникові Господарства та членам Господарства.

Відповідно до п.1.2 Статуту, ОСОБА_3 є членом (засновником) Господарства.

Водночас, суд звертає увагу, що до суду не надано доказів у підтвердження факту передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 30,3 га у користування ФГ «Восход», а також відсутні відомості про перебування вищенаведеної ділянки на балансі даного Господарства.

Крім того, боржник зазначає, що 17.10.2017 між ФГ «Восход» та ФГ «Луч» укладено Договір про спільну діяльність, на виконання якого та досягнення цілей спільної діяльності ФГ «Восход» було внесено вклад, а саме земельну ділянку, площею 30,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яка знаходиться на території Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області та належна на підставі Державного акту на право постійного користування землею, серія ПЛ, зареєстрованого в Книзі державних актів за №173.

Із змісту Договору, неможливо встановити ідентифікаційні ознаки земельної ділянки, що була передана у спільну діяльність, не зазначено кадастровий номер, не зазначено конкретні реквізити державного акту (номер, дата, ким виданий), що позбавляє суд можливості встановити обставини на які посилається скаржник.

Крім того, суд не погоджується із посиланням ОСОБА_3 про те, що кукурудза була посіяна в межах спільної діяльності ФГ «Восход» та ФГ «Луч», а урожай належить учасникам Договору на праві спільної часткової власності, враховуючи наступне.

На підтвердження фактів посіву та обробітку земельної ділянки не надано жодних доказів (первинних документів, актів виконання робіт, надання послуг, актів списання пального, актів посіву площі тощо).

Таким чином, суд, за наявності доказів, що маються у матеріалах справи не може достеменно встановити особу, яка здійснювала засівання земель та їх обробіток.

Враховуючи викладене, посилання боржника на те, що майбутній урожай, що буде вирощений на земельній ділянці, площею 30,3 га належатиме сторонам Договору на праві спільної часткової власності не заслуговує на увагу, з огляду на те, що суду не надано належних доказів щодо передачі саме цієї земельної ділянки у спільну діяльність.

Стосовно накладення арешту на урожай соняшника, ОСОБА_3 стверджує, що земельна ділянка, площею 12,3 га на якій зростає соняшник, використовується ФГ «Восход», та саме це господарство здійснювало засівання земель, в підтвердження чого надав суду довідку №75/02-47 від 19.01.2018 видану виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області (а.с.29).

Разом з тим, суд зауважує, що вищезазначена довідка містить загальні відомості про склад земель, що перебувають у користуванні ФГ «Восход». Інших доказів, які б підтверджували факт посіву та обробітку земельної ділянки, площею 12,3 га вищезазначеним Господарством до суду не надано.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Згідно ст.129 Конституції України, ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», закріплено принцип обовязковості судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім цього, державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Як вбачається зі змісту зазначених постанов державного виконавця, у них зазначені ознаки майбутнього урожаю соняшника та кукурудзи, а також визначено земельні ділянки із зазначенням їх власника (користувача). Суд звертає увагу, на те, що в межах даної скарги не досліджуються питання арешту кукурудзи та соняшника, як вже зібраного врожаю. А тому не бере до уваги посилання скаржника на недотримання під час арешту майбутнього урожаю вимог щодо зазначення його кількості, загальної вартості та інших характерних ознак.

Стосовно посилань ОСОБА_3 на те, що під час опису та арешту майна не були присутні представники Фермерських господарств, суд зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, такі вимоги законодавством не передбачені.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Боржник ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця та про скасування постанов про опис та арешт майна від 28.08.2018 р. в порядку розділу VII ЦПК України. Разом із тим в скарзі зазначає про те, що описане державним виконавцем майно йому не належить, а належить ФГ "Восход" та ФГ "Луч". За цих обставин скарга боржника ОСОБА_3 не містить обґрунтувань того, яким саме чином порушено його права чи свободи стосовно арештованого майна майбутнього урожаю кукурудзи та соняшника.

Згідно вимог ч.1 ст. 59 Закону "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, викладене суд зауважує, що зацікавлені особи не позбавлені можливості звернутися із позовом до суду про зняття арешту, який має розглядатись поза межами даної скарги не в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а в позовному провадженні.

Згідно п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржувані постанови було винесено 28.08.2018 р. Із скаргою ОСОБА_3 звернувся до суду 24.09.2018 р. Доказів того, що вказані постанови було отримано ним 14.09.2018 р. матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд не може взяти до уваги посилання ОСОБА_3 про те, що він подав скаргу в межах строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що при винесенні постанов про опис та арешт майна боржника, державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах повноважень і права чи свободи скаржника не було порушено, а тому в задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3, треті особи: Фермерське господарство «Луч»; Фермерське господарство «Восход» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та про скасування постанов про опис та арешт майна боржника від 28.08.2018 у виконавчому провадженні №46713861.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд шляхом подачі в 15-денний строк, з дня її проголошення, апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, в той же строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 18 жовтня 2018 року.

Суддя Я. О. Ланна