Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіон ової Н.М.,

при секретарі судового засідання Філіпповій О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, що в Подільському районі м.Києва, мотивуючи тим, що з 20.11.1993 р. перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.08.2015 р. Між тим, з 2005 р. ці шлюбні відносини між ними періодично припинялись та відновлювались, фактично остаточно були припинені з лютого 2011 р., після чого вони стали проживати по різних кімнатах в гуртожитку, спільного господарства вони не вели, кожен з них мав свій бюджет. В період окремого проживання за договором від 10.08.2012 р., укладеним ПАТ «ХК Київміськбуд», позивачем були придбані майнові права на квартиру АДРЕСА_1, повністю оплативши вартість. Відповідно до свідоцтва від 10.12.2012 р. квартира АДРЕСА_1 належить позивачу. Стверджує, що дана квартира є його особистою власністю, в зв'язку з чим просить визнати її такою за рішенням суду.

У судовому засіданні позивач підтримав пзовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Підтвердила в судовому засіданні, що з лютого 2011 р. вони припинили шлюбні відносини та проживали окремо, але юридично оформили розірвання шлюбу в органах РАЦС після досягнення дитиною повноліття, подавши заяву в липні 2015 р. та через місяць отримали свідоцтво про розірвання шлюбу. Зазначила, що її коштів в придбанні вищевказаної квартири немає. Подала відзив на позовну заяву, в якій письмово підтвердила обставини, зазначені позивачем в позові, та просила задовольнити позов.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.1993 р., який був розірваний відділом ДРАЦС Шевченківського РУЮ у м.Києві 29.08.2015 р. актовим записом № 244.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Тим самим, молодша дитини сторін у справі досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 р.

Під час шлюбу, відповідно до договору від 10.08.2012 р., укладеного між ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд» та позивачем у справі ОСОБА_1, останній придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1, які були передані позивачу за актом прийому-передачі майнових прав на квартиру до вищевказаного Договору від 21.09.2012.

Згідно наданих документів, кошти за вищевказану квартиру, які відповідали оплаті 100% вартості майнових прав, були внесені позивачем.

За актом прийому передачі квартири інвестору від 12.10.2012 р. вищевказана квартира була передана ПАТ «ХК Київміськбуд» та прийнята позивачем.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.12.2012 р., виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, квартиру АДРЕСА_1 (складається з 2 кімнат, жилою площею 35,9 кв.м, загальною площею 73,1 кв.м) належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Матеріалами справи підтверджена різна реєстрація місця проживання сторін у справі з вересня 2011 р.

За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому ст.57 ч.6 СК України визначено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини (чоловіка) майно, набуте нею (ним) за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В судовому засіданні відповідач підтвердила той факт, що шлюбні відносини були припиненні з позивачем в листопаді 2011 р. і з цього часу сторони у справі проживали окремо.

Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справі, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У суду не має підстав ставити під сумнів визнання позову відповідачем, наслідки визнання позову відповідачу відомі.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими і заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, ст.57 ч.6 СК України, керуючись керуючись п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 12, 13, 76-80, 81, 258-259, 263, 264, 265, 267, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, -

.

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що складається з 2 кімнат, житловою площею 35,9 кв.м, загальною площею 73,1 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова