Справа № 313/1579/18
Провадження № 2/313/530/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1991р. посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 558.

ОСОБА_1 про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, але у судове засідання не з'явилася. До суду звернулася з письмовою заявою у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Рішення ухвалити у підготовчому судовому засіданні з врахуванням положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Представник відповідача Веселівської селищної ради Запорізької області ОСОБА_4, у судове засідання не з'явився, але 05.11.2018 р. звернувся до суду із клопотанням № 02-01-17/2959 про розгляд справи без участі їхнього уповноваженого представника на підставі доказів, наявних в матеріалах справи з урахуванням того, що Веселівська селищна рада не заперечує проти задоволення позову.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, помер позивачки чоловік ОСОБА_3, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 17.01.2018 р. та зроблено запис № 17 в книзі реєстрації смертей.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина на все майно та права, які належали йому.

Зі спадкової справи № 35/2018 від 16.02.2018 р. встановлено, що до самої смерті спадкодавець заповіт не складав та інші спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину відсутні, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину.

Родинні зв'язки позивачки з померлим підтверджуються свідоцтвом про одруження від 21.12.1963 р. серія НОМЕР_2 видане Веселівським селищним РАЦС Михайлівського району Запорізької області відповідно до якого 21.12.1963 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1221 ЦК України - місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У встановлений законом строк позивачка звернулась до Веселівської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після померлого чоловіка.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

До складу спадщини входить квартира АДРЕСА_1. Зазначена обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 28.08.1991 р. посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори відповідно зареєстрований в реєстрі № 558 (Оригінал договору купівлі продажу наявний у позивача).

Крім того зазначена обставина підтверджується листом Комунального підприємства «Веселівське бюро технічної інвентаризації» від 26.10.2018 р. № 361/01-18.

12.10.2018 р. державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області Дзябко М.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, у зв'язку з тим, що позивачка надала нотаріусу договір купівлі-продажу, посвідчений 28.05.1991 р. Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за № 558, викладений на 2-х аркушах, не пронумерований та не прошитий у спосіб, що не уможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності (скріплено степлером).

Згідно п. 3 Глави 8 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»: «Не приймаються документи, викладені на двох і більше аркушах, якщо аркуші не з'єднані у спосіб, що не уможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності та не пронумеровані».

На підставі глави VI «Правил ведення нотаріального діловодства»:«Документи викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що не уможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності».

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а також з врахуванням думки позивачки, яка просила судові витрати залишити за нею.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1218, 1221-1222, 1261, 1268, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1991 р. посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 558.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06.12.2018 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О. Нагорний

03.12.2018