Справа № 357/5959/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.06.2018 року мотивуючи тим, що 29.01.2018 року уклав договір позики з ОСОБА_2, відповідно до якого передав йому кошти в розмірі 14600,00 грн. зі строком повернення до 28.02.2018 року, що підтверджено договором та розпискою відповідача про отримання коштів. Однак, відповідач у визначений строк кошти не повернув, на неодноразові нагадування в телефонних розмовах та при особистих зустрічах в добровільному порядку відмовляється виконати зобовязання, тому позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 14600,00 грн., проценти на рівні ставки НБУ за користування коштами в розмірі 618,80 грн., інфляційні втрати в розмірі 277,40 грн., 3% річних в розмірі 111, 27 грн. та судові витрати.

Ухвалою від 21.08.2018 року, після усунення позивачем недоліків позову, було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідачу, в ухвалі про відкриття провадження у справі, було розяснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження та пакет документів отримав в судовому засіданні 02.10.2018 року, однак, протягом строку, встановленого судом, відповідач відзив на позовну заяву з доказами, що підтверджують заперечення проти позову не подав.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно договір позики та розписку надані позивачем він писав та розписувався у них, однак позивач примусив його це зробити. Він працював у позивача без оформлення трудової книжки, на підставі трудового договору, який не був підписаний сторонами та без укладення договору про повну матеріальну відповідальність. Позивачем була виявлена недостача коштів, тому його примусили написати вказані папери. Він згоден сплатити позивачу кошти в розмірі 7300,00 грн. рівними платежами протягом півроку та інфляційні втрати, а з рештою вимог незгоден.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас , договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст.11 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей...

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 29.01.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав, кошти в розмірі 14600,00 грн. зі строком повернення до 28.02.2018 року, що підтверджується договором позики № 1 від 29.01.2018 року та розпискою від 29.01.2018 року ( а.с. 47, 48).

Відповідач ОСОБА_2 у визначений строк кошти в розмірі 14600,00 грн. ОСОБА_1 не повернув, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст..612 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий до суду позивачем, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязання у визначений строк не виконав, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума боргу за договором позики від 29.01.2018 року в розмірі 14600,00 грн.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, враховуючи, що договором позики не було встановлено розмір і порядок процентів за користування коштами, позивач має право відповідно до закону на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, що становить - 618,80 грн., за період з 02.03.2018 року по 30.05.2018 року, з розрахунку за формулою: сума позики ( 14600,00 грн. х облікова ставка ( 17% / 100%) х кількість прострочених днів ( 91/365).

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач заявив вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь відповідно до ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 02.03.2018 року по 30.05.2018 року та 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання на 91 день, кошти за договором позики в добровільному порядку не повернув, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за вказаний період в розмірі 109,20 грн. з розрахунку: 438,00 грн. (3% від суми позики) х 91 ( дні прострочення) / 365 днів.

Щодо суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1282-XII ( в ред.. від 03.07.1991 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року в частину першу статті 4 Закону було внесено зміни та вказано, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. ( набув чинності з 01.01.2016 року)

Згідно індексу споживчих цін за вказаний вище період, розміщеного на сайті Міністерства фінансів України, індексація не перевищувала поріг в розмірі 103 відсотка, а саме становила: березень 101,1 %,, квітень 100,8 %, травень 100,00 %.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат в розмірі 277,40 грн. не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом, в порядку ст. 12 ЦПК України, було розяснено сторонам їх права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, позивачем в судовому порядку доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобовязання, однак відповідач своїми правами, передбаченими ЦПК України, щодо подання належних та допустимих доказів не скористався, відзив проти позову з доказами в підтвердження заперечень проти позову та спростування доводів позивача не подав.

Даючи оцінку встановленим обставинам та наданим доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15328,00 грн., які складаються з суми позики 14600,00 грн., процентів за користування коштами 618,80 грн. та 3% річних за порушення зобовязання 109,20 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України на відповідача покладено обовязок відшкодувати позивачу понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 692,18 грн. (15328,00 грн. (сума задоволених вимог) х 704,80 грн. (сплачений судовий збір) / 15607,47 грн. (ціна позову).

Керуючись ст.ст. 11, 526, 545, 610, 625, 626, 627, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12, 76 81, 141, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( 28.10.1995 рік народження, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 ( 12.04.1981 рік народження, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) грошові кошти в розмірі 15328,00 грн. та судові витрати в розмірі 692,18 грн., всього 16020,18 грн. ( шістнадцять тисяч двадцять гривень 18 копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.11.2018 року.

Суддя:ОСОБА_3