Справа № 523/7619/17
Провадження №2-о/523/101/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

при секретарі -Щербан О.Д.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника заінтересованої особи -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту безперервного проживання на території України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з заявою про встановлення факту безперервного проживання на території України в період 2001 року по 2017 року, заінтересована особа ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

В обгрунтування вказаної вимоги заявник зазначив, що він в 2001 році виїхав з ОСОБА_5 та приїхав до України, одружився, у нього родився син, отримав посвідчення водія та посвідку на постійне місце проживання, зареєстрував місце проживання, з 30.05.2014 року має власну квартиру. Встановлення факту проживання потрібно йому для отримання всіх прав та обовязків громадянина України.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву та зазначені в ній обставини.

Представник заінтересованої особи - ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заяви, вважає, що заявник не має підстав для встановлення вказаного факту оскільки відсутні докази безперервного на законних підставах проживання заявника на території України протягом останніх трьох років. З приводу незаконного його проживання раніше приймалося рішення про видворення з території України.

Заслухавши учасників справи, дослідивши усі надані докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як судом встановлено 06.02.2000 року заявник уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_6, після шлюбу взяла прізвище «Шелла», який 07.10.2015 року було розірвано. 23.12.2001 року у подружжя народився син ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_2.

19.08.2016 року заявник уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_8, запис №8/7-2016, свідоцтво про шлюб видано релігійною організацією «Салам».

На підставі договорів найму житлового приміщення від 14.02.2004 року, 15.01.2009 року, 15.01.2010 р., 01.11.2010 р., проживав в квартирі №1 в в будинку №69 по вул.Базарна, квартирі АДРЕСА_1, квартирі АДРЕСА_2.

З 01.07.2010 р ОСОБА_1М.А., як фізична особа-підприємець, орендує торгівельне місце №Щ-3 на території ринку «Північний», що підтверджується типовим договором оренди торгівельного місця від 01.07.2010 р..

Судом встановлено, що дозвіл на постійне проживання в ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_2 отримав 16.05.2001 за рішенням УАСМ УМВС України в Одеській області відповідно до ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців».

16.05.2001 року позивач отримав посвідку на постійне проживання серії № 943/01, терміном дії до 16.05.2003 року.

Після закінчення терміну дії попередньої посвідки, ОСОБА_1 ОСОБА_2 отримав посвідку на постійне проживання серії ОД № 5239/03, терміном дії до 17.06.2008 року.

У зв'язку з уточненням персональних даних гр. ОСОБА_1М.А. отримав безстрокову посвідку серії ОД № 20143, видану 04.12.2012 року ГУ ДМС України в Одеській області.

16.07.2015 року заявник отримав посвідку на постійне проживання серії ІН № 094768, видану ГУДМС в Одеській області у зв'язку із втратою посвідки серії ОД № 20143, виданої 04.12.2012 року ГУДМС України в Одеській області.

У зв'язку з досягненням 45-річного віку гр. ОСОБА_1М.А. отримав посвідку на постійне проживання серії ІН № 091130, видану 03.09.2015 р. ГУ ДМС в Одеській області.

У період з 23.07.2008 р. по 20.04.2012 р. позивач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 17.09.2014 року позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

30.05.2016 року ОСОБА_1М.А. став власником квартири АДРЕСА_3 та 11.07.2016 року він був зареєстрований в даній квартирі.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в ОСОБА_9 особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування зарекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.; проживання на території України на законних підставах - проживання в ОСОБА_9 іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в ОСОБА_9.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Як видно з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.12.2016 року вих.№64/Ш-8373, ОСОБА_1М.А. за період з 20.12.2011 р. по 19.12.2016 р. виїжджав за кордон періодично в 2015 р. та 2016 році, однак його відсутність протягом року не була більшою ніж 90 днів.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 02.02.2006 р. під час розгляду справи №2-57/06 за позовом ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до ОСОБА_1 ОСОБА_13 про визнання втратившим право користування житилвом приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_13 до ОСОБА_11 про вселення, встановлено, що ОСОБА_1М.А. до листопада 2002 року в квартирі АДРЕСА_4. 15.11.2002 року ОСОБА_1М.А. виїхав з території України, а 10.05.2003 року прибув на територію України.

10 листопада 2010 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято постанову у справі №2а-5717/09/1570 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_15 Ахсан до Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 управління МВС України в Одеській області, про скасування рішення про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_10 ОСОБА_2. Вимоги позивача задоволено, скасовано рішення Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15.01.2009 року про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_10 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Під час прийняття вказаної постанови судом було встановлено, що рішення Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15.01.2009 року про видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_10 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та заборони його вїзду в ОСОБА_9 строком на пять років, не ґрунтується на вимогах законодавства. ОСОБА_1М.А. отримав тимчасову посвідку на постійне проживання серії ОД №5239/03, в якій було зазначено, що вона видана 17.06.2003 року та дійсна до 17.06.2008 року. Посвідка видається безстроково, а тому посилання відповідача в рішенні від 15.01.2009 року щодо нелегального знаходження позивача на території України у звязку з закінченням строку дії посвідки є неспроможним.

Відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року прийнятої у справі № 815/2915/17 за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, та зобовязання вчинити певні дії, судом відмовлено в задоволені вимог через те, що під час попереднього опрацювання ДМС матеріалів справи про прийняття ОСОБА_1 ОСОБА_2 до громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» було відсутнє документальне підтвердження факту безперервного на законних підставах проживання заявника на території України протягом останніх трьох років.

Згідно з нормою ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Частиною 3 ст.293 ЦПК України закріплено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За нормами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами ;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання громадянства України.

Враховуючи усі представлені докази в сукупності та зазначені норми суд прийшов до висновку, що доводи заявника про постійне безперервне проживання на території України у період з 2001 року по 2017 рік знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 315, 319, 354-355, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_16 ОСОБА_10 ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт безперервного проживання ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на території України в період з 2001 року по 2017 рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складено 02.03.2018 року.

Суддя: