ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Пруднікової П.М., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померїх батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_6 є позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як його діти та відповідачка ОСОБА_5, як дружина померлого. Спадковий будинок був придбаний спадкодавцем за договором купівлі-продажу від 25.07.2014 року, в той період часу батько позивачів перебував в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_5 Внаслідок преюдиційності спільності майна подружжя до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 входить ? частина будинку.Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, однак у видачі свідоцтва їм було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа та рекомендовано звернутися до суду.

На підставі зазначеного просили суд визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах по 1/8 частині кожній право власності на 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач ОСОБА_1, яка також представляє інтереси за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.41-44), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідачки за довіреністю ОСОБА_2 (а.с.45-46), в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував,пояснивши, що позов подано до неналежного відповідача, так як на цей час ніхто зі спадкоємців, включаючи ОСОБА_5, не отримав свідоцтво про право на спадщину. На підставі зазначеного просив відмовити в задоволенні вищевказаного позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є рідним батьком ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.11, 17, 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданим 10.10.2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серія НОМЕР_1 (а.с.23).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.07.2014 року ОСОБА_6 належав будинок АДРЕСА_2, зареєстрованого в реєстрі за №676 (а.с.68-70).

Після смерті ОСОБА_6 на вищевказаний будинок відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом є позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як його діти та відповідачка ОСОБА_5, як дружина померлого.

Реалізовуючи своє право на спадщину сторони звернулись до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, однак нотаріусом було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.24).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається із копії спадкової справи № 44/2017 заведеної Фастівською районною державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6, позивачі та відповідач прийняли спадщину після померлого шляхом подання заяв до нотаріальної контори.

06 жовтня 2017 року державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори надано відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 оскільки спадкоємці не надали правовстановлюючого документу на зазначене майно.

Суд зазначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Представник відповідача у судовому засіданні заявив, що ОСОБА_5 не оспорює право позивачів на частину у спадковому майні. При цьому, позивач стверджувала, що оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок знаходиться у відповідача що перешкоджає оформленні права власності.

Згідно статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та інше.

Заявляючи суду про існуючі перешкоди в оформленні права на спадщину через недобросовісні дії ОСОБА_5, яка начебто переховує правовстановлюючі документи на спадкове майно, позивачі мали б заявити вимоги до неї про зобов'язання її надати такі документи, і саме такий позов був би належним способом захисту порушених прав у відносинах з відповідачем.

Будь-яких доказів того, що відповідач відмовлялася передати позивачам оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, чим перешкоджала їм в оформленні права власності, позивачами суду не надано, як не надано доказів того, що позивачі взагалі звертались до відповідача з цього приводу.

При цьому, представник відповідача суду пояснив, що оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.07.2014 року був переданий нотаріусу для оформлення права власності, тобто на даний час у позивачів не існує перешкод для оформленні свого права власності в позасудовому порядку.

Крім того, виходячи з усіх наведених вище підстав, додатково зауважуючи про відсутність серед матеріалів справи доказів звернення позивачів до компетентних органів про відновлення втрачених правовстановлюючих документів на право власності на будинок та відмови у відновленні даного документу, суд вважає, що позивачами не надано достатніх доказів, що іншим способом не можливо відновити правовстановлюючий документ та визнати право власності на спадкове майно, як тільки в судовому порядку.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи той факт, що права позивачів відповідачем не порушуються та не оспорюються, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 392, 1216, 1217-1218, 1297 ЦК України та статтями цивільно процесуального кодексу, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 19 січня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку ст.354 ЦПК України.

Суддя Є.Ю.Чернишова