Номер провадження: 22-ц/785/2424/18
Номер справи місцевого суду: 522/579/16-ц
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у сумі 100000,00 грн, вказуючи, що він та члени його сім'ї: його жінка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2003 року набули право власності на квартиру під АДРЕСА_1, а на першому поверсі цього будинку, безпосередньо під їхньою квартирою, розташована квартира АДРЕСА_1, де мешкає відповідач ОСОБА_2, яка у своїй квартирі утримує велику кількість бродячих собак, для яких готує їжу, в зв'язку з чим в їхній квартирі періодично з'являється стійкий неприємний запах, в результаті чого в липні 2013 року він на члени його сім'ї змушені були залишити свою квартиру та переїхати до іншого місця проживання.

Також позивач вказує, що в результаті такої триваючої протиправної поведінки відповідача йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, пов'язаних з неможливістю користуватися власним майном на свій розсуд.

В судовому засіданні позивач підтримав позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.п. 3-4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою та суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Відповідно до Правил утримання тварин у м. Одесі, затверджених рішенням Одеської міської ради № 2476-V від 05.04.2008 р., фізичні та юридичні особи, що поводжуються, утримують або/та розводять тварин, зобов'язані суворо дотримуватись вимог Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», інших нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та цих Правил; не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб, не створювати загрози безпеці людей, а також іншим тваринам (п.1.3.). Кількість тварин, що утримуються фізичною чи юридичною особою, обмежується можливістю забезпечення їм належних для їх утримання умов. При цьому утримання тварин не повинно порушувати права осіб, які мешкають поруч, шляхом утворення неприємних запахів, створення звукового та іншого впливу в порушення діючого санітарно-епідеміологічного законодавства. Місце утримання тварин має бути оснащене таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин з природним для них середовищем. Власник тварини повинен забезпечити умови недопущення втечі тварини та нападу її на людей та інших тварин (п.2.1.).

Власникам тварин забороняється утримувати тварин незареєстрованими та за відсутністю імунізації проти сказу (п. 26). Особа, яка утримує тварину, окрім обов'язків, передбачених п.п.1.2 та 2.1, зобов'язана, зокрема, дотримуватись санітарно-гігієнічних та інших норм експлуатації приміщення, де утримується тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття (у випадку утримання тварини у жилому приміщенні); реєструвати тварин відповідно до вимог розділу 6 цих правил; не допускати забруднення твариною квартири, приміщень, територій де вони утримуються, сходів, інших місць загального користування в будинках, дворах і на вулицях; прибирати екскременти тварини з подальшим видаленням до сміттезбірників (п. 2.8.). Обов'язковій реєстрації підлягають тварини, що належать на правах власності або інших підставах фізичним або юридичним особам і перебувають на території м. Одеси. Власник повинен зареєструвати тварину протягом 30 діб з моменту її отримання (п. 6.4.). Юридичні або фізичні особи, крім визначених пільгових категорій, які утримують собак, обов'язково сплачують за утримання собак відповідно до встановлених тарифів. За утримання собак їх власники сплачують балансоутримувачам будинків - житлово-експлуатаційним організаціям (КП «ЖКС», СОНам та ін.) плату (п. 6.11.). За порушення цих Правил фізичні та юридичні особи, незалежно від форм власності, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (п. 7.2.).

Відповідно до Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР та Міністерством охорони здоров'я УРСР 17.06.1980 року, підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей (п. 2). При додержанні вимог, вказаних у пункті 2 цих Правил, дозволяється тримати собак і котів (не більше одного) - у квартирах, в яких проживає одна сім'я, а також в будинках, що належать громадянам на правах особистої власності (п. 3). Власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані не допускати, щоб собаки і коти забруднювали квартири, сходові площадки та інші місця загального користування в будинках, дворах і на вулицях; прибирати в усіх випадках екскременти тварин (п. 6). За порушення цих Правил громадяни і службові особи керівники підприємств, установ і організацій), які є власниками собак, котів або хижих тварин, несуть відповідальність у встановленому порядку (п. 20).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 разом з членами своєї сім'ї проживає у квартирі під АДРЕСА_1.

На першому поверсі вказаного житлового будинку, безпосередньо під квартирою позивача, розташована квартира АДРЕСА_1, де проживає відповідач ОСОБА_2, яка протягом останніх 5-6-ти років у своїй квартирі утримує велику кількість безпритульних собак та зберігає продукти з порушенням санітарно-гігієнічних та санітарно-епідеміологічних правил і норм, й з цих продуктів готує їжу для собак, в результаті чого в квартирі позивача з'явився стійкий неприємний запах та періодично з'являються мухи.

На неодноразові прохання позивача щодо припинення такої протиправної поведінки, відповідач не реагує.

Вказані обставини повністю підтвердили допитані в суді свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які також пояснили суду, що проживають у АДРЕСА_1, та у двір цього будинку виходять вікна квартир позивача і відповідача, й з вікон квартири відповідача доноситься стійке зловонне та навіть виповзають черви.

В результаті такої триваючої протиправної поведінки відповідача позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, пов'язаних із значним погіршенням його житлових умов та членів його сім'ї.

За приписами ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно ч. 1 до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду першої інстанції, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 100 000 грн буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягнув з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., пов'язані зі сплатою судового збору.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції. виходячи з наступного.

Судом першої інстанції не повністю встановлено коло осіб, які повинні були бути залучені до розгляду справи.

Так, матеріали справи не містять жодного доказу того, кому саме належить та хто проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом з відповідачем ОСОБА_2.

Так, з матеріалів справи (а.с.46) вбачається, що до адмінкомісії Приморської РА жодних матеріалів на ОСОБА_2 стосовно порушення нею вимог ст.154 КУпАП не надходило, вона до відповідальності не притягувалась. В той же час, адмінкомісією було притягнута до відповідальності за фактом порушення вимог ч.1 ст.154 КУпАП - ОСОБА_8

Суд першої інстанції не встановив особу ОСОБА_8, не з'ясував питання щодо залучення її до участі у справі як відповідача або співвідповідача.

Крім того, з матеріалів справи (а.с.4) також вбачається, що у квартирі під АДРЕСА_1, крім позивача були зареєстровані ще 4 особи (на даний час, відповідно до паспортних даних, позивач зареєстрований за іншою адресою). Особистий рахунок на зазначену квартиру відкритий на ОСОБА_4

В цій же довідці зазначено також, що ця квартира приватизована, однак, суд не з'ясував хто є співвласником АДРЕСА_1, їх ставлення до позову, не з'ясував питання щодо залучення їх до участі у справі як позивачів.

Також матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що діями саме ОСОБА_2 позивачу спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 100000 грн, зважаючи також на ту обставину, що за порушення правил тримання собак і котів за ст.154 КУпАП була притягнута ОСОБА_8, а не ОСОБА_2

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції зазначив те, що відповідач ОСОБА_2 була сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, так як начальник зробив відмітку про те, що відповідач відсутня.

Однак, в матеріалах справи дійсно на а.с. 51 міститься повістка на ім'я ОСОБА_9 про її виклик в якості відповідача на 11.00 17.06.2016 року, з відміткою нач. дільниці №7 про те, що повістку не вручено у зв'язку з відсутністю ОСОБА_9

Ухвала про відкриття та копія позовної заяви також не були вручені відповідачу у зв'язку із закінченням терміну зберігання. (а.с.30-31)

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (в редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК України (в редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК України (в редакції, яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

3. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, він порушив та неправильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 22.01.2018 року