Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 328/1657/17 Головуючий у 1-й інстанції Ушатий І.Г.
Номер провадження 22-ц/778/966/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» в особі Таврійської філії Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» в особі Таврійської філії Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» (далі ПАТ «Райз-Максимко») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 4,6998 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Таврійської сільської ради, Токмацького району та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 зареєстрованого в Книгу записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №25.

По 2016 рік включно позивач відповідно до умов договору оренди землі №ТТ 54/10 від 17.08.2010 р. використовував зазначену земельну ділянку відповідача, а в 2017 році у зв'язку з закінченням терміну дії договору оренди повернув її відповідачу шляхом виділення земельної ділянки в натурі згідно плану меж земельної ділянки, визначеному в державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Виділена відповідачу земельна ділянка площею 4,6998 га, знаходиться в середині поля загальною площею 118,71 га, яке на теперішній час, за виключенням земельної ділянки відповідача, повністю обробляється Таврійською філією ПрАТ «Райз-Максимко» та засіяне соєю. На вказаному полі функціонує меліоративна система та позивач здійснює зрошення орендованих ним земельних ділянок власною дощувальною машиною «BAUER Centr Star 5000».

В зв'язку з виділенням відповідачу її земельної ділянки позивач втратив можливість повного та ефективного зрошування орендованого ним земельного масиву, оскільки на шляху пересування машини знаходиться земельна ділянка відповідача.

Для забезпечення зрошення поля, на якому знаходиться земельна ділянка відповідача позивач, посилаючись на вимоги ст. 26 Земельного кодексу України, згідно якої «земельні ділянки, одержані громадянами внаслідок приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, на яких розташовані та функціонують меліоративні системи, використовуються спільно на підставі угоди» позивач звернувся до відповідача з листом-пропозицією підписати угоду про спільне використання земельної ділянки та договір про встановлення земельного сервітуту. Вказаний лист-пропозиція з доданими документами відповідач отримав 15.04.2017 р. та залишив його без відповіді та своїх пропозицій.

На підставі викладеного, позивач просив суд, встановити ПАТ «Райз-Максимко» постійний безоплатний земельний сервітут у вигляді права проїзду дощувальної машини через земельну ділянку площею 4,6998 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Таврійської сільської ради, Токмацького району та належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. 2, визначити істотні умови сервітуту: 2.1. Строк сервітуту - безстроковий. 2.2. Площа, на яку поширюється земельний сервітут - 4,6998 га. 2.3. Межі сервітуту - згідно з кадастровим планом земельної ділянки. 2.4. Плата за встановлення за користування сервітутом - безоплатна. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райз-Максимко» 1684 грн. судового збору.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Райз-Максимко» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, (у редакції, чинних на час ухвалення рішення) дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю. Позивачем не доведено неможливість задовольнити свої потреби у іншій спосіб, аніж заявлений у позові.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Оскільки між сторонами не досягнута домовленість про встановлення сервітуту та про його умови, відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України позивач мав підстави для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту.

За змістом статті 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду (ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України).

У пункті 22-2 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 №7та у пункті 38 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5Пленуму Верховного Суду України і пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно роз'яснили, що, вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту, права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби у інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Судом установлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 виданого 19.12.2006 р. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВВС №014488 від 22.04.2004 р., зареєстровано в реєстрі за №543 є власником земельної ділянки площею 4,700 га на території Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №25. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.(а.с. 24).

Відповідно до договору оренди землі №ТТ 54/10 від 17.08.2010 р. вбачається, що орендодавець ОСОБА_3 надала орендарю ПрАТ «Райз-Максимко» в особі директора Таврійської філії Хомяк М.В. в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Токмацького району Запорізької області загальною площею 4,70 га. (рілля). Договір було укладено на 5 років (а.с. 19-22).

Актом приймання-передачі об'єкта оренди від 17.08.2010 р. підтверджується, передача вказаної земельної ділянки орендодавцем ОСОБА_3 орендарю ПрАП «Райз-Максимко».

На теперішній час дія договору оренди землі №ТТ 54/10 від 17.08.2010 р. закінчилася і орендарем ПрАП «Райз-Максимко» земельна ділянка повернута орендодавцеві ОСОБА_3

З роздруківки Контуру поля 74 (а.с. 21) вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_3 площею 4,70 га. знаходиться в середині поля загальною площею 118,71 га. ( а.с. 30).

З листа вих. № 28 від 11.04.2017 р. вбачається, що директор Таврійської філії ПрАТ «Райз-Максимко» Стремілова В.А. відповідно до заяви ОСОБА_3 щодо самостійного обробітку земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, повідомила, що дана земельна ділянка знаходиться на полі, де функціонує зрошувальна система господарства, у зв'яз з цим на адресу ОСОБА_3 було направлено для підписання угоду про спільне використання земельної ділянки та договір про встановлення земельного сервітуту (а.с.25, 26, 27).

Вказане відправлення ОСОБА_3 отримала 15.04.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 28).

ОСОБА_3 договір про встановлення земельного сервітуту від 10.04.2017 р. та угоду про спільне використання земельної ділянки від 10.04.2017 р. не підписала.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України у редакції, чинної на час ухваленні рішення).

Частиною першою статті 60 ЦПК України ( у редакції, чинної на час ухвалення рішення) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Водночас, позивач ПрАП «Райз-Максимко» не надав суду доказів, які б підтверджували факт належності останньому на праві власності або користуванні суміжних земельних ділянок, тобто, що він є орендарем земельних ділянок, розташованих на полі контуру № 74 Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області, строку дії цих договорів, схеми зрошувальної ділянки, як і доказів того, що земельні ділянки у контурі 74 є невід'ємною частиною єдиного комплексу меліорованих земель.

Доказів того, що під час поділу земель колективної власності на земельні частки та передачі їх у приватну власність було передбачено те, що на зрошувальних земельних ділянках при проведенні їх розпаювання не повинна бути порушена єдність використання меліоративних земель, матеріали справи також не містять.

Позивач не надав плану земельної ділянки поля контуру 74 з якого б вбачалося, що по земельній ділянці ОСОБА_3 здійснюється проходження частини коліс дощувальної машини "BAUER Centr Star5000», а по земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача здійснюється проходження іншої частина коліс зазначеної дощувальної машини.

Інструкції по експлуатації дощувальної машини "BAUER Centr Star5000», з якої б вбачалося, що остання є автоматизованою самохідною установкою, яка призначена для поливу зернових, овоче-баштанних, технічних культур, тощо, та , що способом її пересування є рух навколо нерухомої опори по годинковій стрілці, тобто дощувальна машина здійснює полив виключно шляхом руху по колу в одному напрямку, матеріали справи також не містять.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що експлуатація дощувальної машини "BAUER Centr Star 5000», є меліоративним заходом і не є транспортним засобом.

Згідно частини 5 ст. 403 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Частиною 3 статті 403 ЦК України передбачено, що особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Статтею 101 ЗК України передбачено, що власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 401 ЦК України обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що запропоновані позивачем умови земельного сервітуту є не прийнятними, так як ним не встановлюються порядок і розміри відшкодування відповідачем можливих збитків, а також сплати земельного податку, зазначивши строк дії сервітуту, як безстроковий, позивач не врахував, що такий сервітут може бути пов'язаний зі строком дії договорів оренди, позивач також не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що останній не має можливості здійснювати зрошення земельних ділянок в інший менш обтяжливий для відповідача спосіб ніж запропонований.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд начебто відмовив в задоволенні позову не юридичній особі ПрАТ «Райз-Максимко», а Таврійській філії ПрАТ «Райз-Максимко», тоді як позов пред'являвся саме юридичною особою, є необгрунтолвані з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, 27 червня 2017 року ПрАТ «Райз-Максимко» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту. Позовну заяву підписано представником Новіковим В.В., який діяв за довіреністю, виданою ПрАТ «Райз-Максимко»в особі Генерального директора Ковток Г.І. (а.с. 34).

19 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ПрАТ «Райз-Максимко» до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту (а.с. 52).

В резолютивній частині оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову саме ПрАТ «Райз-Максимко» (а.с. 109-112).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку.

Таким чином, судом на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Виходячи з наведеного, рішення суду відповідає матеріалам справи та закону, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 04.04. 2018 р.

Головуючий

Судді: