ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

06 листопада 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- Головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

- сторони в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 09 січня 2015 року в сумі 6980 доларів США, що станом на 06 червня 2018 року еквівалентно 182527,70 грн. та 36 відсотків річних за період з 06 червня 2017 року по 06 червня 2018 року.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 09 січня 2015 року між сторонами по справі було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичив у нього кошти в розмірі 109932,10 грн., що еквівалентно 6980 доларів США, які зобов'язувся повернути до 09 червня 2015 року. На підтвердження факту передання коштів відповідачем позивачу була видана розписка. У встановлений строк відповідач коштів не повернув.

Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином, попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив на позов не подавав.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 09 січня 2015 року сторони уклали письмовий договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) прийняв у власність 109932,12 грн., що станом на день укладення договору 09 січня 2015 року еквівалентно 6980 доларів США.

Відповідно до положень пункту 2. договору, зазначену суму грошей позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві в валюті України, що еквівалентно 6980 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, в строк до 09 червня 2015 року.

З письмової розписки від 09 січня 2015 року встановлено, що відповідач отримав від позивача 109932,12 грн., що еквівалентно 6980 доларів США у борг та зобов'язався повернути зазначений борг 09 червня 2015 року у валюті України, що еквівалентно 6980 доларів США станом на день повернення коштів.

Відповідач, в порушення умов договору та письмової розписки, взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув позивачу позичені грошові кошти у встановлений строк.

Положенням пункту 7 договору позики, сторони погодили, що у випадку, коли позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 процентів річних від простроченої суми.

Оригінал договору позики від 09 січня 2015 року та оригінал письмової розписки від 09 січня 2015 року знаходиться в матеріалах справи за №607/11772/18.

Згідно офіційного курсу НБУ гривні щодо іноземних валют, станом на 06 листопада 2018 року, 100 доларів США еквівалентно 2801,5313 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

За нормами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено, що між сторонами спору укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач позичив у позивача кошти у розмірі 109932,12 гривень, що станом на день укладення договору еквівалентно 6980 доларів США, які зобов'язувався повернути до 09 червня 2015 року у валюті України, що еквівалентно 6980 доларів США станом на день повернення коштів.

09 червня 2015 року настав строк виконання ОСОБА_2 зобов'язання з повернення ОСОБА_1 позики. Однак, ні в зазначений строк, ні по даний час, відповідач позивачу боргу не повернув.

Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 6980 доларів США, що еквівалентно станом на день винесення рішення 195547 грн. (6980*28,015313).

Згідно із вимогами ст. ст. 625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Встановлено, що борг позивачу не повернуто, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених п. 7. договору позики, а саме на тридцять шість процентів річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Розмір 36% річних від простроченої суми 6980 доларів США за період з 06 червня 2017 року по 06 червня 2018 року включно, становить 2512,80 доларів США, виходячи із наступного розрахунку 6980 доларів США * 36% / 100 річних = 2512,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 70396,88 грн. (2512,80*28,015313).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 09 січня 2015 року в сумі 6980 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 195547 гривень та 36% річних за період з 06 червня 2017 року по 06 червня 2018 року в сумі 2512,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 70396, 88 грн.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав та будь-яких доказів на спростування тверджень позивача суду не представив.

Наявний в матеріалах справи оригінал договору позики від 09 січня 2015 року та оригінал письмової розписки від 09 січня 2015, які долучені позивачем, підтверджують факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 2482,41 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 89, 141, 263 - 265, 273, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 09 січня 2015 року в сумі 6980 (шість тисяч дев'ятсот вісімдесят) доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 195547 (сто дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень та 36% річних за період з 06 червня 2017 року по 06 червня 2018 року в сумі 2512 (дві тисячі п'ятсот дванадцять) доларів США 80 центів, що в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення становить 70396 (сімдесят тисяч триста дев'яносто шість) гривень 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2482,41 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року.

Головуюча