Cправа №549/33/18
Провадження№2/549/43/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2018 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Глущенко Н.М.

з участю секретаря Міщенко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

ПозивачОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3, який раніше мешкав в с.Олександрівка Чорнухинського району Полтавської області, працював у колгоспі ім.Чапаєва з 1953 по 1989 роки та був його членом.

Разом з тим прізвище її батька помилково не було включено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) КСП ім.Чапаєва.

Посилаючись на те, що на даний час вона бажає отримати в спадщину земельну частку (пай), на яку її батько мав право, оскільки перед досягненням пенсійного віку працював в Колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Чапаєва та був його членом, просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах.

В судовому засідання позивач не з'явилася просила суд розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник Хейлівщинської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти позову не заперечують.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.7,8).

Як видно з копій довідок КСП ім.Чапаєва, ОСОБА_3 працював в колгоспі з 1953 по 1989 роки.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Як роз'яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У відповідності з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, оскільки часом відкриття спадщини після померлого ОСОБА_3 є. ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкові відносини в даному випадку регулюються положеннями ЦК УРСР (в ред. 1963 року).

Згідно з ст.525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Системний аналіз положень Розділу ІІ «Право власності» та Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до Державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі Державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві.

Членство позивача в КСП на час розпаювання підтверджено належними та допустимими доказами.

Довідками виданими КСП ім.Чапаєва, відомостями про кількість вироблених трудоднів (а.с.24,25,26,27).

Як вбачається з архівного витягу від 29.03.2017 року №04-03/10 в протоколі №04 загальних зборів колгоспу ім.Чапаєва с.Хейлівщина Чорнухинського району Полтавської області від 18 листопада 1992 року є інформація, що колгоспники колгоспу ім.Чапаєва, які в день реорганізації колгоспу в КСП «Селянська спілка ім.Чапаєва» працювали в колгоспі, а також ті, що тимчасово вибули, з колгоспу або припинили роботу по старості та інвалідності, за якими відповідно до пункту 6 Статуту колгоспу збереглося членство в колгоспі, набувають членство в колективному сільськогосподарському підприємстві без будь-якого додаткового оформлення. (а.с.31-33).

Викладене свідчить про беззаперечне членство батька позивача у КСП ім.Чапаєва, оскільки воно засвідчене у належному порядку, зокрема, рішенням загальних зборів підприємства.

В ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІV, вказується, що право на земельну частку (пай ) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 2 вищезазначеного Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 9 ЗК України (в редакції від 18.12.1992 року) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерів з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Згідно з п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року № 122 Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку(пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай) до списку власників земельних часток(паїв), на підставі якого був складений проект, сільська селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору) або надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ч.ч.10, 11 ст.25 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.13 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України. Аналогічні положення містить і ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 21 Конституціїї України всі люди є рівними у своїх правах та гідності. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 19.03.2010 року) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання права позивача на отримання земельної частки (паю) , оскільки позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов.

Керуючись ст. 25 ЗК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 12,13,81,247,263-265ЦПК України, ст.ст.525, 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Хейлівщинської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області Чорнухинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у землях, які перебували у колективній власності КСП ім.Чапаєва, розміром 3,99 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з отриманням відповідних правовстановлюючих документів на цю земельну частку (пай).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки виділеної із земель запасу державної форми власності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Чорнухинський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя