Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/5/18
Провадження № 2/499/83/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"01" березня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Іванівської районної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно нього, посилаючись на ту обставину, що на момент звернення до суду йому виповнилося 14 років і відповідно до ст.165 СК України він має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Так, позивач заявляючи дану вимоги, аргументує її тим, що з 2007 року відповідач самоусунувся від виховання позивача, перестав піклуватись про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, жодним чином дитину не забезпечував, рішення про стягнення аліментів не виконував, позивач повністю перебував на утриманні матері, яка ІНФОРМАЦІЯ_4 померла. Позивач на даний момент проживає разом зі своєю тіткою, ОСОБА_3 у м. Миколаїв, оскільки після смерті матері відповідач продовжував ігнорувати свої батьківські обов'язки.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник служби у справах дітей Іванівської РДА надав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд розглядати справу за його відсутності, надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з положенням ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1, його батьком є ОСОБА_2, мати - ОСОБА_4.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до довідки, виданої Миколаївським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, на даний час позивач проживає разом з тіткою ОСОБА_3, яка йому створила належні та комфортні умови для проживання та розвитку.

Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 15.02.2007 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 у розмірі 150 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 21.11.2006 року та до 03.07.2021 року, про що був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією рішення та постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до довідки Петрівської селищної ради, на території якої до смерті матері проживав позивач, батько позивача ОСОБА_2 участі у вихованні та забезпеченні свого сина не приймав, що також підтверджується довідкою зі школи позивача.

Як вбачається з висновку служби у справах дітей Іванівської РДА, Комісія з питань захисту прав дитини визнала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_1, як такого що самоусунувся від виконання батьківських обов'язків.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та не виконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, що виражається у відсутності забезпечення її матеріально, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав.

Такий висновок підтверджується виходячи з практики Верховного Суду України. Так, в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 19.12.2008 року «Про практику розгляду судами України справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» пленум роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та не створюють умов для отримання нею освіти.

Вирішуючи справу, керуючись процесуальними нормами, суд зазначає, що за ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 76, 81, 89, 206, 247, 264, 265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 місце проживання - АДРЕСА_1 54003) до ОСОБА_2 (, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_2, зареєстрований за адресою АДРЕСА_3), третя особа: служба у справах дітей Іванівської районної адміністрації Одеської області (місцезнаходження - вул. Центральна 93, смт. Іванівка Іванівського району Одеської області), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 640 гривня 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяІ. В. Погорєлов