Справа № 198/720/17
У Х В А Л А

іменем України

30.01.18 року суддя Юр»ївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши заяву третьої особи ОСОБА_2 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи по справі Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2,

про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, визнання договору дарування житлового будинку недійсним,

В с т а н о в и в:

В провадженні Юрївського районного суду Дніпропетровської області мається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

До участі в розгляді даної справи в якості третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог було залучено ОСОБА_2 відповідно до ухвали суду від 12.01.2018 року (ас. 135-136).

В звязку з залученням до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні, що мало місце 12.01.2018 року було оголошено перерву на 01.02.2018 року на 13-00 год. (ас. 137).

29.01.2018 року, тобто до продовження розгляду даної справи в судовому засіданні після оголошення перерви, третя особа ОСОБА_2, через канцелярію суду, подав заяву про відвід судді Маренич С.О. (ас. 158-164), яка відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд вважає можливим, виходячи з власних переконань, вирішити питання про відвід судді без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, при цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, окрім того, суд враховує положення ст. 34 ЦПК України, згідно якої цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Розглянувши заяву про відвід, дослідивши письмові матеріали справи та письмові докази, додані заявником до заяви про відвід, суд дійшов переконання, що заява про відвід судді підлягає задоволенню з наступних підстав:

-так, заявляючи відвід судді заявник ОСОБА_2 зазначав, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя Маренич С.О. не може розглядати вищевказану справу, оскільки є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

В обґрунтування даного ОСОБА_2 зазначав про те, що однією з позовних вимог справи, що розглядається, є визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 25.02.2015 року, який розташований за адресою вул. Весела, 24 с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області. При цьому, раніше, а зокрема в 2015 2016 роках, суддею Маренич С.О. розглядалася справа № 198/ 161/ 15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших про, в тому числі, визнання недійсним цього ж самого договору дарування житлового будинку, укладеного між тими ж самими особами, у задоволенні якого ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі, однак згодом ухвалою ВССУ від 09.11.2017 року таке рішення судді Маренич С.О. було скасовано в повному обсязі.

Відтак, заявник зазначав, що суддя Маренич С.О. вже досліджувала вказаний договір як доказ по справі, прийнявши рішення щодо питань його належності, допустимості, а головне дійсності та надала йому оцінку як доказу по справі, при цьому, в обох випадках позивачі посилались на невідповідність вказаного договору ст. 203 ЦК України. За таких обставин заявник ОСОБА_2 переконаний в тому, що вищевикладене викликає істотні сумніви у неупередженості та обєктивності судді Маренич С.О., не тільки у нього, а і в будь якого стороннього спостерігача, навіть не дивлячись на певні відмінності наявні у справі, що розглядається та раніше розглянутою справою суддею щодо вказаного договору.

Окрім того, як на підставу для відводу заявник ОСОБА_2 вказував і на те, що суддя Маренич С.О. по відношенню до нього є упередженою та необєктивною, оскільки раніше розглядала ряд справ за позовами ОСОБА_2 за участю осіб, які є учасниками і цієї справи, при цьому деякі з прийнятих суддею рішень було скасовано, а відтак вважав, що і дана справа буде розглянута однобічно на користь позивача, в звязку з чим просив задовольнити заяву про відвід.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд зауважує, що як на одну з підстав для відводу судді заявник посилався на те, що суддя Маренич С.О. раніше розглядала ряд справ за позовами ОСОБА_2 за участю осіб, а зокрема відповідачів, які є учасниками і цієї справи, рішення по декільком з яких були скасовані.

Разом з тим, суд вважає, що винесення судом рішень в інших цивільних справах, а також незгода сторони з процесуальними рішеннями судді саме по собі не може бути підставою для заявлення відводу судді, а тому в цій частині підстави для відводу вважає не обґрунтованими.

Між тим, доводи заявника ОСОБА_2 стосовно того, що спірний договір був предметом дослідження і у справі № 198/161/15-ц за його позовом, в тому числі, до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, суд вважає такими, що заслуговують на увагу, оскільки в разі можливого заперечення проти позовних вимог ОСОБА_2 не позбавлений права і можливості посилатися на ті обставини, що були досліджені судом при розгляді його справи за позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 стосовно визнання недійсним договору дарування житлового будинку і яким суд давав вже правову оцінку в справі № 198/161/15-ц, що в свою чергу, на думку суду, може викликати у стороннього спостерігача сумніви в обєктивності та неупередженості суду.

Судом приймається до уваги, що право особи на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з субєктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів у безсторонності судді, хоча обєктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожний має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні в справі «Ветштайн проти Швейцарії» Європейським судом з прав людини зазначалось, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Таким чином, сам факт недовіри особи може створити враження необєктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак, в майбутньому стане причиною недовіри до обєктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі та сумніву щодо реалізації права особи на справедливий судовий розгляд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь - якого розумного сумніву з приводу його безсторонності визнано порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Фельдман проти України»).

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради Європейських суддів для Комітету європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь яких зв'язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь - якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України» наявність безсторонності визначається, в тому числі, і тим чи забезпечує суд умови за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

З метою зняття у заявника ОСОБА_2 будь яких сумнівів в обєктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на необєктивність та упередженість головуючого судді, а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість головуючого судді та для прискорення подальшого розгляду справи по суті, враховуючи сформовану у заявника ОСОБА_2 стійку позицію щодо упередженості та необєктивності судді Маренич С.О. відносно нього, суд приходить до висновку про задоволення відводу головуючому судді Маренич С.О., оскільки будь яке подальше рішення по даній цивільній справі викликатиме у ОСОБА_2 сумніви в його обєктивності та безсторонності .

Керуючись ст. ст. 36, 40, 260, 261 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву третьої особи ОСОБА_2 про відвід судді Маренич С.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок, визнання договору дарування житлового будинку недійсним - задовольнити.

Цивільну справу № 198/720/17 провадження № 2/0198/26/18 передати до канцелярії Юрївського районного суду Дніпропетровської області для визначення складу суду в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України для розгляду справи.

Копію ухвали направити учасникам справи для ознайомлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: С.О.Маренич