ПОСТАНОВА

іменем України

16 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 397/436/14-ц

провадження № 22-ц/781/17/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Чельник О.І.

суддів: Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року у складі судді Безуматова М.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Київська Русь», третя особа: Відділ Держземагенства в Олександрівському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Фермерського господарства «Київська Русь» (далі по тексту ФГ «Київська Русь»), третя особа: Відділ Держземагенства в Олександрівському районі Кіровоградської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті свого батька ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, стала власником земельної ділянки розміром 4,2671 га, що підтверджується свідоцтвом на право про спадщину за заповітом від 08 липня 2013 року. Згодом позивачеві стало відомо, що успадкована нею земельна ділянка є предметом договору оренди землі №165, укладеного 10 жовтня 2008 року між покійним батьком - ОСОБА_3 та ФГ «Київська Русь». Позивач зазначила, що її покійний батько не підписував особисто зазначений договір, про що помітила при ознайомленні з текстом договору від 10 жовтня 2008 року. Підписи в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» та в акті приймання-передачі земельних ділянок в графі «Орендодавець» не належать її батьку.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати договір оренди землі від 10 жовтня 2008 року №165, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Київська Русь», недійсним.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 рокуу задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку про те, що права позивача не були порушені та відсутні підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, зазначивши, що в матеріалах справи наявні два висновки експерта, які підтверджують ту обставину, що підписи не належать батьку позивача ОСОБА_3

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання свого представника не направив. Причину неявки суду не повідомив.

ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не з'явилося, про час та місце розгляду справи повідомлене в установленому законом порядку, подало клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Колегія суддів ухвалила слухати справу у відсутності відповідача та третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 (т.1 а.с.12)

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 (т.1 а.с.17)

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 4,2671 га після смерті батька - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.8, 10).

Як убачається із заповіту ОСОБА_3 заповів все його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_1 (т.1 а.с.18)

Згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с.92-93)

Відповідно до договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року №165 ОСОБА_3 передав земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Красносільської сільської ради загальною площею 4,27 га ФГ «Київська Русь» у строкове платне користування (т.1 а.с.28)

Як свідчить Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 4,27 га, розташованої на території Красносільської сільської ради (т.1 а.с.29)

Сторонами було підписано Акт прийому-передачі земельної ділянки 10 жовтня 2008 року (т.1 а.с.31).

Ухвалою суду першої інстанції від 01 жовтня 2014 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (т.1 а.с.84).

Відповідно до висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 15 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_3, що міститься у графі «Орендодавець» ОСОБА_3» на звороті оригіналу договору оренди землі №165 від 10 жовтня 2008 року, укладеного між ФГ «Київська Русь» та ОСОБА_3, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_3(т.1 а.с.100-106).

У подальшому за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 02.02.2015 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18 червня 2015 року підписи від імені ОСОБА_3 в графах «орендодавець» в першому та другому примірнику договору оренди землі №165 від 10 жовтня 2008 року виконані самим ОСОБА_3 Підписи від імені ОСОБА_3 в графах «Орендодавець» в першому та другому примірнику акту прийому-передачі земельних ділянок, що є додатком до договору оренди землі від 10 жовтня 2008 року виконані самим ОСОБА_3 Підписи від імені ОСОБА_3 в графах «Орендодавець» в першому та другому примірниках договору оренди землі №165 від 10 жовтня 2008 року - виконані однією особою (т.1 а.с.127-137)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що за обставин, коли сторони передбачили обов'язок орендаря зберегти орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому у порівнянні з тим, у якому він її одержав, права позивача не є порушеними та його вимоги про визнання договору недійсним слід розцінювати як формальний привід для припинення договірних відносин з відповідачем, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки законні підстави для цього відсутні.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з положеннями ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та призначено експертизу, проведення якої було доручено експертам Науково дослідної лабораторії судових експертиз (т.2 а.с.72-73).

Експертами Науково дослідної лабораторії судових експертиз за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи за №53/100/17 від 04 грудня 2017 року встановлено, що підпис в двох примірниках оригіналу договору оренди землі №165 від 10 жовтня 2008 року в розділі «РЕКВІЗИТИ СТОРІН» у графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. Підписи в двох примірниках оригіналу акту прийому-передачі земельних ділянок, що є додатком до Договору оренди землі №165 від 10 жовтня 2008 року в графі «Орендодавець» виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. Зазначено, що підписи виконані іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 шляхом попереднього тренування з відпрацюванням стереотипу його підпису, але зі збереженням особистих ознак почерку виконавця, які не притаманні ОСОБА_3 (т.2 а.с.76-82).

Оскільки вказаний висновок повторної експертизи не допускає припущень, як доказ не викликає сумніву в його достатності та допустимості, він повністю спростовує факт підписання ОСОБА_3 договору оренди землі №165 від 10 жовтня 2008 року, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення оспорюваного договору, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 215 ЦК України для визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового і передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, не з'ясувавши всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не вмотивувавши належним чином з яких підстав суд прийняв як належний доказ висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, та не дав оцінки висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 15 грудня 2015 року, не навів жодного доводу стосовно того, чому зазначений висновок не прийнято судом до уваги та у чому полягали сумніви стосовно вказаного висновку.

Відповідно до вимог ст.150 ЦПК України 2005 року, який діяв на час постановлення судом першої інстанції ухвал про призначення експертиз у разі, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Частина 2 передбачала, що у разі, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Призначивши ухвалою суду від 02.02.2015 року іншу судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, суд не вказав, який статус має ця друга експертиза та з яких підстав не взято до уваги перший висновок експерта.

Відповідно до вимог статей 13, 43, 81 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 518 грн. 60 коп. та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи у розмірі 8800 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 10 жовтня 2008 року №165, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Київська Русь», зареєстрований у ДП «КРУ ДЗК» Олександрівської філії за №61.

Стягнути з Фермерського господарства «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 518 грн. 60 коп. та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, у розмірі 8800 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 19 січня 2018 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: О.В. Гайсюк

О.Л. Карпенко