Єдиний унікальний номер 219/8308/16-ц Номер провадження 22-ц/4804/48/18
Номер провадження 22-ц/4804/48/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О.В.

суддів: Біляєвої О.М.,Папоян В.В.,

секретар Сергєєва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут матеріали цивільної справи №219/8308/16-ц, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,Селянського (фермерського)господарства «Рой» про звільнення майна з-під арешту ( суддя Чопик О.П. рішення ухвалене 17 жовтня 2016 року),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 24 квітня 1999 року та в період шлюбу ними 27 вересня 2011 року було придбано автомобіль марки «Ssang Yong», модель «Kyron», 2011 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_4 Стверджує, що у серпні 2016 року їй стало відомо про те, що постановою державного виконавця відділу ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції від 28 березня 2013 року на вказаний автомобіль накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» в порядку примусового виконання виконавчого листа по справі №2/503/2/2012 про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів. Зазначає, що вона у виконавчому провадженні не є ані стороною, ані іншим учасником провадження, а автомобіль, на який накладено арешт, є спільною сумісною власністю подружжя, у звязку з чим, при накладенні на нього арешту повинен був бути дотриманий спеціальний порядок. Крім того, на її думку, державний виконавець передчасно наклав арешт на спірний автомобіль, не перевіривши попередньо наявність коштів у боржника та не перевіривши наявність співвласників у спірному майні, що порушує її право власності у спільному майні подружжя. Просила суд звільнити автомобіль з-під арешту.

По справі у якості співвідповідача було залучено Селянське (фермерське) господарство «Рой».

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення позивачем було подану апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року скасовано. В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16 липня 2018 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що звернення стягнення на об'єкт права спільної сумісної власності без попереднього визначення частки боржника та виділення її в натурі суперечить, зокрема ст. 73 СК України, ст. 371 ЦК України. Просить рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року скасувати, позовні вимоги ОСОБА_2, задовольнити.

ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити та скасувати судове рішення.

ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та представник Селянського (фермерського) господарства «Рой» у судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147УШ), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

На підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передаються цивільні справи та матеріали, кримінальні справи/провадження, справи про адміністративні правопорушення справи та матеріали ліквідованого суду.

05 жовтня 2018 року вказану цивільну справу передано до Донецького апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів» суддя-доповідач Халаджи О.В., судді: Біляєва О.М., Папоян В.В.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року справу прийнято до свого провадження.

Відповідно до пунктів 11, 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції від 03.10.2017 року, введений в дію 15.12.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 24 квітня 1999 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4

Встановлено, що під час шлюбу, зокрема, 27 вересня 2011 року сторонами було придбано автомобіль марки «Ssang Yong», модель «Kyron», 2011 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, дата першої реєстрації 27 вересня 2011 року.

Вказані обставини в суді першой інстанції будь - якою із сторін не спростовувались.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є боржником у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа про стягнення з нього на користь стягувача- Селянського (фермерського) господарства «Рой» суми боргу в розмірі 111100 грн та судових витрат.

В ході виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції відповідно до постанови від 28.03.2013 року було накладено арешт на вказаний спірний автомобіль .

17 квітня 2013 року державним виконавцем здійснено опис арештованого майна, а саме спірного автомобіля, про що складено відповідний акт.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка ОСОБА_2 посилалась на те, що накладення арешту на спірний автомобіль порушує її право власності у праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки за правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 73 СК України встановлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

У випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ (ч. 2 ст. 183 ЦК України), на яку звертається конфіскація або стягнення на користь особи, питання про зняття арешту з цієї речі (за відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до правил ст. ст. 321, 358, 364 ЦК України, враховуючи, що згідно із законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження та користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеним вимогам закону рішення першої інстнції не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд виходив з недоведеності позовних вимог, з посиланням на те, що позивачка повинна була довести, що спірний автомобіль, на який накладено арешт, є обєк`том права спільної сумісної власності подружжя; повинна була надати докази наявності іншого майна, що набуло подружжя, в тому числі неописаного, однак яке підлягає обов`язковому врахуванню при визначенні частки у майні кожного з подружжя з метою вирішення питання про можливість скасування арешту автомобіля; повиння була довести дійсну вартість неподільної речі (автомобіля). Відсутність зазначених доказів позбавляє суд можливості з`ясувати усі обставини у встановленому законом порядку.

Проте із висновком суду першої інстанції з наведених підстав погодитись неможна.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, датою першої реєстрації спірного автомобіля вказано 27 вересня 2011 року та зазначено власника спірного автомобіля - ОСОБА_4.

Данних про те, що позивачка ОСОБА_2 зверталась до суду з приводу поділу автомобіля, як спірного майна подружжя у будь - який час у суда не має.

Оскільки до теперішнього часу подружжя ОСОБА_2 користується спірним автомобілем, заборгованість за виконавчим листом не погашена, у зв`язку із чим державним виконавцем обгрунтовано було накладено арешт і законних підстав для звільнення спірного автомобіля з під арешту не має.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,Селянського (фермерського)господарства «Рой» про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.В. Халаджи

Судді: О.М. Біляєва

В.В. Папоян

Повний текст судового рішення виготовлено 31 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.В. Халаджи