Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 753/8643/16-ц

провадження № 61-10902св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

боржник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченко Роман Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у складі судді Вовка Є. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Болотова Є. В., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р. В.

Скарга мотивована тим, що 22 листопада 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили 27 лютого 2013 року, та 17 січня 2014 року видано виконавчий лист № 753/5008/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 825,18 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та 3 % процентів річних у розмірі 40 324 грн 45 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року роз'яснено мотивувальну частину рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року та зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 12 825,18 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день ухвалення рішення 102 511 грн 66 коп.

З листа Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 08 лютого 2016 року вбачається, що боржник перерахувала на реквізити ПАТ «Родовід банк» кошти на погашення кредитної заборгованості: 04 квітня 2014 року - 7 000 грн 00 коп., 29 квітня 2014 року - 3 000 грн 00 коп., 19 травня 2014 року - 5 000 грн 00 коп., 02 червня 2014 року - 10 008 грн 75 коп., 24 червня 2014 року - 10 096 грн 53 коп., 28 липня 2014 року - 9 989 грн 88 коп., 29 серпня 2014 року - 11 421 грн 86 коп., 29 вересня 2014 року - 10 972 грн 47 коп. Також згідно із платіжними дорученнями на реквізити ПАТ «Родовід Банк» перераховано: від 21 липня 2015 року № 2681 - 1 800 грн 00 коп., від 22 вересня 2015 року № 3317 - 13 969 грн 80 коп., від 15 грудня 2014 року № 4085 - 5 896 грн 98 коп. Відповідно до платіжних доручень від 21 липня 2015 року № 2682, від 18 грудня 2015 року № 4184, від 25 січня 2016 року №№ 37, 38, від 04 лютого 2016 року № 321 сплачено у повному обсязі виконавчий збір та витрати.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р. В. від 14 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/5008/13 від 17 січня 2014 року про стягнення заборгованості у розмірі 12 825,18 доларів США та пені і 3 % річних у розмірі 40 324 грн 45 коп.

17 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченком Р. В. винесено постанову про закінчення вказаного вище виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі сплатою боргу, виконавчого збору та витрат у повному обсязі.

ПАТ «Родовід Банк» вважає, що державний виконавець Дарницького районного управління юстиції у м. Києві не виконав вимоги статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не врахував те, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в іноземній валюті і всупереч вимог закону боржник перерахувала кошти на рахунок ПАТ «Родовід Банк» у національній валюті.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року відмовлено ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р. В.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року роз'яснено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року та зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 12 825,18 доларів США, що на час ухвалення судового рішення становить 102 511 грн 66 коп., а тому саме ця сума підлягає стягненню з боржника. Оскільки боржник сплатила борг, виконавчий збір і витрати у повному обсязі, державний виконавець правильно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Оскільки боржник виконала рішення суду у повному обсязі, то дії державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження є правомірними.

ПАТ «Родовід Банк» у касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нову ухвалу, якою скаргу ПАТ «Родовід Банк» задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість в іноземній валюті у розмірі 12 825,18 доларів США та національній валюті у розмірі 40 324 грн 45 коп. Частиною третьою статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішення при обчисленні боргу в іноземній валюті, - зокрема, у випадку обчислення суми боргу в іноземній валюті держаний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. Однак, державний виконавець зазначених вимог закону не врахував та дійшов висновку про те, що судове рішення, яким стягнуто заборгованість в іноземній валюті, є таким, що виконано належним чином з урахуванням того, що погашення боржником заборгованості відбулось у національній валюті.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дарницького районного суду м. Києва.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити без змін оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони постановлені з дотримання норм матеріального і процесуального права. Зазначала, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року роз'яснено рішення цього ж суду від 22 листопада 2013 року та вказано, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Родовід Банк» становить 12 825,18 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду 102 511 грн 66 коп. Вказана ухвала суду банком у визначеному чинним законодавством України порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, а тому є обов'язковою для виконання, у тому числі і державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченком Р. В.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 листопада 2013 року Дарницький районний суду м. Києва у справі № 753/5008/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору ухвалив рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задовольнив частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12 825 доларів США, пеню за несвоєчасне виконання умов кредитного договору та 3 % річних від простроченої заборгованості у розмірі 40 324 грн 45 коп.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

17 січня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/5008/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 825,18 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та трьох процентів річних у розмірі 40 324 грн 45 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року роз'яснено мотивувальну частину рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року та зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 12 825,18 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день ухвалення рішення 102 511 грн 66 коп.

З листа Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 08 лютого 2016 року вбачається, що боржник перерахувала на реквізити ПАТ «Родовід банк» кошти на погашення кредитної заборгованості: 04 квітня 2014 року - 7 000 грн 00 коп., 29 квітня 2014 року - 3 000 грн 00 коп., 19 травня 2014 року - 5 000 грн 00 коп., 02 червня 2014 року - 10 008 грн 75 коп., 24 червня 2014 року - 10 096 грн 53 коп., 28 липня 2014 року - 9 989 грн 88 коп., 29 серпня 2014 року - 11 421 грн 86 коп., 29 вересня 2014 року - 10 972 грн 47 коп. Також згідно із платіжними дорученнями на реквізити ПАТ «Родовід Банк» перераховано: від 21 липня 2015 року № 2681 - 1 800 грн 00 коп., від 22 вересня 2015 року № 3317 - 13 969 грн 80 коп., від 15 грудня 2014 року № 4085 - 5 896 грн 98 коп. Відповідно до платіжних доручень від 21 липня 2015 року № 2682, від 18 грудня 2015 року № 4184, від 25 січня 2016 року №№ 37, 38, від 04 лютого 2016 року № 321 сплачено у повному обсязі виконавчий збір та витрати.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р. В. від 14 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/5008/13, виданого 17 січня 2014 року, про стягнення заборгованості у розмірі 12 825,18 доларів США, та 40 324 грн 45 коп.

17 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченком Р. В. винесено постанову про закінчення вказаного вище виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі сплатою боргу, виконавчого збору та витрат у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закону України «Про виконавче провадження») - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до положень статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14?134цс18).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості, Дарницький районний суд м. Києва визначив розмір цієї заборгованості в іноземній валюті. В ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року про роз'яснення зазначеного вище рішення суду від 22 листопада 2013 року розмір заборгованості визначено у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на дату ухвалення цього судового рішення.

Суди попередніх інстанцій неправильно визначилися із правовою природою спірних правовідносин та не звернули уваги на зазначені вище норми чинного законодавства України, дійшли передчасного висновку про правомірність дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, а тому безпідставно відмовили ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 412 цього ж Кодексу підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Під час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про законність та обґрунтованість процесуальних дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, та з урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення скарги ПАТ «Родовід Банк» в частині вимог про визнання дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Позовна вимога ПАТ «Родовід Банк» в частині зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві виконати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року у справі № 753/5008/13-ц шляхом зарахування коштів на рахунок банку в іноземній валюті не узгоджується із способами захисту цивільних прав та обов'язків, встановлених статтею 16 ЦК України, та заявлена без врахування того, що рішення суду частково виконувалось, а тому така вимога ПАТ «Родовід Банк» не підлягає задоволенню.

Врахувавши вищевикладене та положення підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення у постанові суду касаційної інстанції має бути вирішено питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18, перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас у частині другій статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, проте визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку.

На час подання ПАТ «Родовід Банк» апеляційної скарги редакція частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачала таку ставку судового збору за подання юридичною особою до суду апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду: 1 розмір мінімальної заробітної плати (1 378 грн 00 коп.).

Оскільки скарга ПАТ «Родовід Банк» підлягає задоволенню та враховуючи правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18, на Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві покладається обов'язок зі сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом апеляційної та касаційної скарг у справі, в розмірі 2 756 грн 00 коп. у дохід держави.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Романа Володимировича задовольнити частково.

Постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Романа Володимировича від 17 лютого 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 45477584 визнати протиправною та скасувати.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ХільченкаРомана Володимировича щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року у справі № 753/5008/13.

У іншій частині вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (02121, місто Київ, проспект Миколи Бажана, будинок 7-Є, ) судовий збір у розмірі 2 756 грн (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн 00 коп. у дохід держави.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк