РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/388/17
Провадження № 2/327/23/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2018 року смт. Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.

при секретарях судового засідання - Пригінської О.В., Захаренко А.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Шоста донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

11.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до територіальної громади в особі Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Шоста донецька державна нотаріальна контора.

В обґрунтування даного позову ОСОБА_1 зазначав наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Донецьку померла його мати - ОСОБА_2.

Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 27.02.2014 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори, він успадкував після ОСОБА_2 майно у виді ? частини квартири АДРЕСА_1.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2009 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори, його мати ОСОБА_2, отримала у спадок ? частину земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 8,47 га, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, після померлого батька - ОСОБА_3, якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Вишнюватською сільською радою 14.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 417.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 з метою оформлення правовстановлюючого документу на успадковану частину земельної ділянки уклала договір про виконання робіт від 29 липня 2009 року з Розівським відділом Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», але не встигла отримати державний акт на своє ім'я і відповідно здійснити державну реєстрацію права власності, внаслідок чого це майно не увійшло до складу спадщини, хоча згідно вимог закону «відкрилось» після її смерті.

Оскільки він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2, як за заповітом, так і за законом, так як інші спадкоємці відсутні, то звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва.

На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом право власності на ? частину вказаної вище земельної ділянки.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 13.12.2017 року у даній цивільній справі було відкрито провадження.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник відповідача - Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, подав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність, а позов вирішити на розсуд суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шостої донецької державної нотаріальної контори, обов'язки якої на даний час виконує Сьома донецька державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляду справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував.

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності представників відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину вказаної вище земельної ділянки.

Заслухавши позивача, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України та роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно до статті 125 ЗК України, п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 202 ЗК України передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Виходячи з норм статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Згідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Донецьк померла ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відповідно до заповіту, посвідченого 04.10.2006 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори і зареєстрованого у Спадковому реєстрі під № 40777188, ОСОБА_2 заповіла своєму сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 49, 50).

Згідно до матеріалів справи, у 2010 році ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_2, у зв'язку з чим було заведено спадкову справу за № 499/2010 року (а.с.15). Крім того, як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні на час відкриття спадщини він проживав із спадкодавцем ОСОБА_2

27.02.2014 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори, було видано свідоцтво про право власності за заповітом, яке зареєстроване у Спадковому реєстрі під № 49641663, згідно до якого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, успадкував майно, що належало ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у виді ? частини квартири АДРЕСА_1. Зазначене право власності було зареєстровано ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав (а.с. 15, 58, 59, 60).

Виходячи із свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 батько позивача та чоловік спадкодавця ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Донецьк (а.с.13).

Відповідно до заповіту, посвідченого 14.10.2006 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори і зареєстрованого у Спадковому реєстрі під № 40856455, ОСОБА_4 заповів своєму сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, належну йому частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 51, 52).

27.02.2014 року державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право власності за заповітом, яке зареєстроване у Спадковому реєстрі під № 55056210, відповідно до якого позивач отримав у спадщину майно від батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, у виді 7/24 частин квартири АДРЕСА_1, що належала померлому в ? частині та в 1/24 частині, що належала дружині померлого ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4, після смерті якої її чоловік ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Зазначене право власності було зареєстровано ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав (а.с. 16, 55, 56, 57).

Згідно до матеріалів справи, у позивача був рідний брат - ОСОБА_5, але він спадщину як після матері, так і батька не прийняв і ІНФОРМАЦІЯ_6 помер (а.с. 14). Інші спадкоємці відсутні.

Крім того, після смерті матері позивача ОСОБА_2 також відкрилась спадщина у вигляді ? частини земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 8,47 га, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2009 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори, отриманого у спадок після померлого батька - ОСОБА_3, якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Вишнюватською сільською радою 14.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 417 (а.с. 7).

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 з метою оформлення правовстановлюючого документу на успадковану частину земельної ділянки уклала договір про виконання робіт від 29 липня 2009 року з Розівським відділом Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», але не встигла отримати державний акт на своє ім'я і відповідно здійснити державну реєстрацію права власності, внаслідок чого це майно не увійшло до складу спадщини, хоча згідно вимог закону «відкрилось» після її смерті.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2, але враховуючи те, що остання за життя не встигла оформити (зареєструвати право власності на нерухоме майно) своє право на спадщину у відповідних органах, позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадкування, через що йому постановою державного нотаріуса від 01.11.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 18).

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись ст. ст. 182, 373, 1216-1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 125, 202 ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, ст. ст. 12, 13, 81, 211, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), Перехідними положеннями до ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері - ОСОБА_2, право власності на ? частину земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 8,47 га, розташованої на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.07.2009 року державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори, отриманого у спадок після померлого батька - ОСОБА_3, якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Вишнюватською сільською радою 14.08.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 417.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції, - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.П. Завіновська