Справа № 329/398/18
Провадження № 2/329/170/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Богослова А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Силаєвої Т.М.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача-Железняк М.В., ОСОБА_2,

відповідача- Кочубей К.А., представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні житловим будинком шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі-відповідач) про усунення перешкод, які створює відповідач у володінні, користуванні і розпорядженні житловим будинком шляхом виселення відповідача.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Покровська,119. Вказаний будинок належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018. У житловому будинку, як член сімї колишнього померлого власника та спадкодавця зареєстрована та проживає відповідач. Проживання та реєстрація відповідача суперечить її волі та створює перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні будинком. Відповідач не належить до кола власників або членів сім'ї власника. Відповідач суттєво обмежує право власності позивача на будинок, оскільки перешкоджає володіти та користуватися ним, постійно вчиняє сварки і конфлікти з позивачем та членами її сім'ї, знищує будинок, зокрема бє шифер на даху, збиває штукатурку, обриває електричні дроти і таке інше, що створює неможливі умови проживання. У звязку із викладеним просить виселити відповідача з належного їй на праві власності будинку.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач є членом сім'ї позивача, а отже має право проживати в будинку, не було вжито заходів попередження або громадського впливу на відповідача щодо припинення дій, які роблять неможливим спільне проживання позивача та відповідача, відповідач є собою похилого віку, інвалідом 2 групи, не має іншого житла, а тому у разі виселення будуть порушені її права на житло. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених в ньому. Також зазначила, що відповідач ще у 2006 році відмовилася від частки у спадщині, після смерті померлого чоловіка ОСОБА_5, у тому числі стосовно спадкування будинку.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві. Також підтвердила, що відповідач свого часу відмовилася від права на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер 02.04.2006, і тому не набула права власності на будинок в якому проживає.

В судовому засіданні були встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, 31.01.2018 ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок №119 по вул.Покровській в смт Чернігівка Запорізької області, який належав її померлому батькові ОСОБА_5, який помер 02.04.2006, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.01.2018 серії ННА №343098. Дані щодо реєстрації права власності на будинок внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 31.01.2018, що також підтверджується відповідним витягом з Реєстру від 31.01.2018. Отже позивач є власником житлового будинку №119 по вул.Покровській в смт Чернігівка Запорізької області.

Відповідач є матірю позивача, відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Зареєстрована та проживає з 1962 року в зазначеному будинку, що підтверджується витягом з будинкової книги, а також копією паспорта громадянина України на імя ОСОБА_4 Відповідач, як дружина померлого ОСОБА_5, за життя останнього була зареєстрована в будинку та проживає в ньому після смерті чоловіка, про що в судовому засіданні зазначила представник позивача та не заперечувалося представником відповідача. Померлий чоловік був власником будинку і як власник будинку надавав можливість проживати в ньому дружині.

Позивач з 31.03.1982 зареєстрована та проживає за іншою адресою, а саме: Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Соборна,58, що підтверджується копією паспорта громадянина України на ім'я ОСОБА_1 Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС №443120 виданого 23.08.1980, позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 23.08.1980. Таким чином, позивач з 31.03.1982 проживає окремо від відповідача, яка є її матір'ю за іншою адресою. Позивач має власну сім'ю, зареєстрована та проживає в іншому будинку. Позивач разом із відповідачем не проживає понад 30 років, спільним побутом не повязана, тобто позивач та відповідач не є членами сім'ї.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу зазначених положень Цивільного кодексу України вбачається, що власник майна, у тому числі й будинку, має право на власний розсуд розпоряджатися ним. За таких обставин суд доходить до висновку, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17.05.2017, справа №6-2931цс16.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ( Рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»(Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, No 303А, п. 29). У звязку із цим суд надаючи оцінку іншим доказам та аргументам сторін вважає за необхідне вказати наступне.

Допитані як свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13А, та ОСОБА_14 пояснили суду, що виникають постійні сварки, конфлікти між позивачем та відповідачем, а також між сином позивача-Лобко Р.А. та відповідачем. Покази таких свідків свідчать про неможливість позивачу або її сину проживати або знаходитися в спірному будинку через постійні конфлікти, сварки з відповідачем, наявність емоційного напруження.

Медична документація, яка надавалася представником відповідача суду щодо незадовільного стану здоровя відповідача судом до уваги взята не може бути, оскільки незадовільний стан здоровя відповідача не може бути перешкодою для його виселення зі спірного будинку відповідно до положень законодавства на яке послався суд.

Листи поліції, зокрема від 04.01.2018 №86/54-2018, від 29.08.2017 №4016/54-2017 від 31.08.2017 №4096/54-2017, від 01.11.2017 №5429/54-2017, від 28.08.2017 №3978/54-2017, від 12.07.2018 №3592/54-2018, від 16.05.2018 №2548/54-2018 від 14.02.2018 №832/54-2018, від 01.2017 №544/54-2018, від 23.02.2017 №3923/54-2017, свідчать про наявність постійних конфліктів та сварок між позивачем, її сином з одного боку та відповідачем- з іншого, що свідчить про порушення права власника на власний розсуд користуватися своєю власністю.

Доводи представника відповідача щодо застосування до спірних відносин норм Житлового кодексу УРСР суд до ваги не приймає, оскільки встановив вже, що до спірних відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України. На таку обставину вже звертав увагу Верховний Суд України у постанові від 17.05.2017, справа №6-2931цс16.

За таких обставин суд доходить до висновку, що права позивача щодо права на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися приватною власністю, а саме будинком, порушені. В даному випадку позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.ч.4-6 ст.137 ЦПК України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із :1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже необхідними умовами для зменшення розміру витрат на правничу допомогу є клопотання іншої сторони. При цьому обовязок довести неспівмірність витрат покладається на сторону, яка таке клопотання заявила.

Згідно ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

В судовому засіданні представником позивача подана заява про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, до якої додані договір про надання правничої допомоги №0001 від 20.06.2018, розрахунок вартості правничої допомоги, акти приймання виконаних робіт за вказаним договором, договір про надання правничої допомоги без номеру від 15.11.2017, розрахунок вартості правничої допомоги, акти приймання виконаних робіт за вказаним договором, розрахунки вартості явки представника до суду, чеки на придбання пального, квитанції про прийняття представником оплати, відомості щодо відстані між м.Запоріжжя (робочим місцем представника позивача) та смт Чернігівка (місцем розташування суду), відомості щодо технічних характеристик автомобіля представника, на якому останній здійснював явку до суду. Всього представник позивача просив стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 25440 (двадцять пять тисяч чотириста сорок) грн. 00 коп. та витрати, повязані із явкою представників до суду в сумі 3745 (три тисячі сімсот сорок пять) грн. 56 коп.

При цьому представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, в чому може бути їх не співмірність не доведено. Суд не має можливості за власною ініціативою зменшувати розмір витрат на правничу допомогу.

Суд доходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Щодо витрат, повязаних з явкою до суду представників суд зауважує, що представником позивача не підтверджено скільки точно витрачено палива у звязку із переїздом зі свого робочого місця до приміщення суду та навпаки. Зокрема, витрачання палива автомобілем не є однаковим при різній швидкості руху. Тому у задоволенні стягнення таких витрат слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 704 грн 80 коп-сума сплаченого судового збору при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, про усунення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні житловим будинком шляхом виселення-задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні, володінні та розпорядженні будинком №119 по вул.Покровській в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області шляхом виселення ОСОБА_4 з будинку №119 по вул.Покровській в смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп, витрати на професійну правничу допомогу в суму 25440 (двадцять пять тисяч чотириста сорок) грн. 00 коп

У стягнені судових витрат, повязаних із явкою представників до суду в сумі 3745 (три тисячі сімсот сорок пять) грн. 56 коп відмовити.

Повний текст рішення суду складений 10 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Соборна,58, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_4, Запорізька область, смт Чернігівка, вул.Покровська,119, РНОКПП НОМЕР_2

Суддя А.В.Богослов