Єдиний унікальний номер 235/2207/18
Провадження №2/235/1124/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григор'євої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровської міської ради Донецької області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.04.2000 №180 в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0522 га за адресою: АДРЕСА_1, та визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 06.02.2002, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 04490, виданий на ім'я ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст.21 ЦК України, ст.ст.17, 152, 155 ЗК України, а також постанову Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 та зазначає таке. Позивач є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 05.04.1976, нотаріально посвідченого 29.09.1977.

1/2 частина вказаного житлового будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого 17.12.1994, реєстр № 748.

Проте, рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів від 19.04.2000 № 180 земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0522 га передана у приватну власність ОСОБА_2, який і отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3.

Позивач вважає, що рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.04.2000 №180 про передачу ОСОБА_2 та, як наслідок, відповідним державним актом, порушуються його права, бо винесено воно з порушенням земельного законодавства, адже житловий будинок на вказаній земельній ділянці належить двом співвласникам - позивачу та ОСОБА_2

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Покровська міська рада Донецької області (до 2016 року - Красноармійська міська рада Донецької області, далі - відповідач) та ОСОБА_2 (далі - третя особа), будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач поклався на розсуд суду, третя особа позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Красноармійське бюро технічної інвентаризації засвідчує, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 5.04.1976, нотаріально посвідченого 29.09.1977, загальною площею 480 кв.м. (а.с.4-6).

З грудня 1994 року 1/2 частина вказаного будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого 17.12.1994, реєстр № 748, укладеного між ним та ОСОБА_3 (а.с.7-8).

В подальшому рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів від 19.04.2000 № 180 ОСОБА_2 була передана у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0522 га, що дорівнює 522 кв.м., з посиланням на договір дарування 748 від 17.12.1994 (а.с.9-11).

На підставі вказаного рішення виконкому 06.02.2002 ОСОБА_2 отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, за змістом якого ОСОБА_2 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0522 гектарів на території АДРЕСА_1; землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.12).

Рішенням державного кадастрового реєстратора від 12.04.2018 № РВ-018 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку, зокрема, з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: п.116 та п.1 ст.120 ЗК України та зазначено таке. Домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування будинку від 17.12.1994 р. за № 748 та договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до п'яти включно від 05.04.1976 за № 4238, а державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 04490 від 06.02.2002 виданий тільки на ОСОБА_2.

На підставі наведених доказів суд доходить висновку, що аргументи, наведені позивачем, є обґрунтованими, а оскаржуваним рішенням та актом порушуються його права з огляду на такі норми права.

Відповідно до ст.17 ЗК України від 18.12.1990 (в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для, зокрема будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Згідно з ч.1 ст.23 згаданого ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За приписами ст.30 ЗК України 1990р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення;

при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Вказані законодавчі приписи в імперативній формі передбачали автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду.

Аналогічні норми містяться і в чинному законодавстві України, зокрема, за змістом ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними пленумом ВСУ в пп. ґ п.18 Постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Згадані норми законодавства закріплювали та закріпл юють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, оскаржувані рішення та державний акт, якими оформлено одноосібне право власності на всю земельну ділянку під спільним будинком, порушують права позивача на користування частиною земельної ділянки, необхідною для обслуговування 1/2 частини житлового будинку, яка належить йому на праві власності.

Згідно з п. г ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку.

За змістом п.4 та п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а рішення відповідача в оскаржуваній частині та виданий на його підставі спірний державний акт підлягають визнанню недійсними, як такі, що суперечать законодавству та порушують права та інтереси позивача.

Керуючись статями 13, 19, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до Покровської міської ради Донецької області (ідентифікаційний номер 04052933, місцезнаходження: Донецька область, м.Покровськ пл.Шибанкова, 11), третя особа - ОСОБА_2 (РОНКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1), про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на землюзадовольнити.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.04.2000 №180 в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0522 га за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 06.02.2002, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №04490, виданий на ім'я ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.П. Бородавка