Справа № 496/4209/17
Провадження № 2/496/2/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, у цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 251 157,00 грн., -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що належить відповідачу. Заявник обґрунтовує необхідність забезпечення позову тим, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Частина 1 ст. 153 ЦПК України зазначає, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається що між сторонами існує спір. Відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 р. ОСОБА_2 визнаний винним та притягнений до відповідальності за скоєння ДТП за участю сторін по справі, внаслідок чого позивачу нанесено майнову шкоду, яка відповідно до висновку складає 251 157 грн.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 111724426 від 25 січня 2018 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок № 50 по вул. Вознесенська, с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області. Зазначений у витягі ІПН відповідача співпадає з його ІПН в інших документах справи копії страхового полісу(а.с. 15). Тобто індивідуальні ознаки відповідача судом беззаперечно встановлені.

Між сторонами виник спір з приводу стягнення матеріальної шкоди внаслідок вчинення відповідачем ДТП. Так як невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду чи зробити його неможливим, враховуючи те, що відповідач досі не відшкодував збитків позивачу, тому існує ризик подальшого його ухилення від зобовязань, необхідно накласти арешт на вказаний будинок.

На думку суду майнові вимоги по справі співмірні з видом забезпечення позову.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та або грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення передбаченого ст.154 ЦПК України відсутні.

Накладаючи арешт на будинок, суд виходить з того, що будинок є обєктом матеріального світу, не відноситься до речей які швидко псуються, його якісні характеристики не погіршуються, а арешт полягає в тому, що забороняється здійснювати відносно нього тільки юридично значимі дії, щодо відчуження. При цьому будинок залишається в користуванні власника.

З огляду на вище зазначене суд, дослідивши матеріали заяви та доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, вважає, що вона підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву позивача про забезпечення позову, у цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Накласти арешт на будинок № 50 по вул. Вознесенська, с. Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, який належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право власності САЕ № 625834 від 10.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити позивачу та відповідачу, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

Згідно до пункту 15 підпункту 15.5 частини 1 Перехідних положень та ст. 353-354 ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя Буран В.М.

01 лютого 2018 року