Справа № 347/874/16
Провадження № 22-ц/779/38/2018
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

суддів Максюти І.О., Пнівчук О.В., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Великорожинська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про повернення незаконно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Косівського районного суду, ухвалене 24 жовтня 2017 року суддею Сабадахом Б.В. в м.Косів, Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_5 із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що земельна ділянка площею 0,1900 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить їй на праві приватної власності, межує з земельною ділянкою відповідача, який чинить перешкоди у здійсненні нею права власності на зазначену ділянку, а саме: зруйнував огорожу, захопив частину земельної ділянки (4 метри по ширині), облаштував на ній під'їздну дорогу до свого господарства, засипавши її ділянку гравієм чим привів цю частину землі в непридатний для використання стан. Також відповідач перегородив стежку, якою користуються інші жителі села та спорудив кладку через річку Роженку, що призводить до значних незручностей, оскільки це єдиний автомобільний проїзд через річку для власників сусідніх земельних ділянок. Рішенням Великорожинської сільської ради від 27.11.2014 року зобов'язано ОСОБА_5 звільнити дану стежку від огорожі, відновити пошкоджений перехід через потічок та не перешкоджати в користуванні стежкою іншим жителям, а також самостійно демонтувати дану споруду, яке відповідачем не виконано і по даний час. Тому просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки шляхом встановлення в натурі межі її земельної ділянки площею 0,19 га за адресою АДРЕСА_1 та відновлення її стану, який існував до порушення її прав як власника; зобов'язати відповідача звільнити стежку до цієї ж земельної ділянки площею 0,19 га та за адресою АДРЕСА_1, від огорожі; зобов'язати відповідача демонтувати кладку, через річку Роженку, за адресою АДРЕСА_1, а також відшкодувати понесені судові витрати.

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що будь-яких порушень права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 не вчинено і належних та допустимих доказів з цього приводу суду не представлено. Доводи, наведені в позовній заяві ОСОБА_4, вважає надуманими, оскільки межі належної йому на праві власності земельної ділянки чітко визначені на плані меж земельної ділянки у державному акті на право власності на земельну ділянку, придбану ним у ОСОБА_6 і він здійснює права власника землі лише виключно у межах своєї земельної ділянки. У той же час саме ОСОБА_4, грубо порушуючи вимоги земельного законодавства, самоправно зайняла частину належної йому земельної ділянки площею 0,03 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та повернути її добровільно категорично відмовляється. Просив зобов'язати ОСОБА_4 повернути йому земельну ділянку площею 0,03 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області і надалі не чинити йому перешкод у користуванні цією земельною ділянкою, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити 0,0122 га проходу-стежки загального користування по прибережній зоні, яка знаходиться по АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 183,73 гривень сплаченого судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про повернення незаконно зайнятої земельної ділянки та зобов'язання надалі не чинити перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою відмовлено.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Івано-Франківської області та утворено Івано-Франківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Івано-Франківську область, з місцезнаходженням у місті Івано-Франківську.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

Не погодившись з даним рішенням в частині часткового задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт вважає, що суд не з'ясував чи приймалось у встановленому законом порядку рішення про будівництво цього проходу-стежки, наявність її на генеральному плані забудови с. Великий Рожин Косівського району та конкретне місце порушень, які унеможливлюють користування нею, оскільки прохід-стежка є об'єктом містобудування, який має визначене місце розташування, параметри (ширину) та інші відповідні ознаки. Первісним позивачем на підтвердження даних обставин не надано суду жодного належного та допустимого доказу, в зв'язку з чим можна стверджувати, що ні рішення про будівництво проходу стежки, ні зображення її на генеральному плані забудови цього села не приймалося. Тобто проходу-стежки, як об'єкта містобудування, взагалі немає, будь-яких правових відносин такий об'єкт не породжує. Суд даній обставині не надав належної правової оцінки та безпідставно задовольнив вимогу про звільнення земельної ділянки.

Також в оскаржуваному рішенні чітко вказано, що прохід-стежка загального користування - по прибережній зоні, отже, у суду не було підстав для задоволення вимоги ОСОБА_4, оскільки норми чинного Земельного кодексу України чітко регламентують правовий режим прибережних смуг, а не прибережних зон. Також суд не врахував, що з такою вимогою звернулась абсолютно безпідставно особа, яка не наділена правом на звернення до суду за захистом режиму прибережних смуг

Просить рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в цій частині позовних вимог.

В іншій частині, а також первісним позивачем, рішення суду не оскаржено.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому чинною на час розгляду справи редакцією ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволення позову, а саме зобов'язання ОСОБА_5 звільнити 0,0122 га проходу-стежки загального користування по прибережній зоні, яка знаходиться по АДРЕСА_1, то лише в цій частині, відповідно ст. 367 ЦПК України, воно переглядається апеляційним судом. В іншій частині рішення суду не переглядається.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користується земельною ділянкою, яка відноситься до прибережної смуги і йому не виділялася в установленому законом порядку, обмежив доступ до цієї земельної ділянки позивача, тому дійшов висновку про зобов'язання останнього звільнити 0,0122 га проходу-стежки загального користування, яка є розташована в прибережній зоні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1900 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52564345 від 03.02.2016 року, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). (а.с.7, 8-10)

У колективній заяві від 19 травня 2014 року, з якою жителі села Великий Рожин ОСОБА_3, ОСОБА_4 (позивач), ОСОБА_7, ОСОБА_17., ОСОБА_18., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до голови місцевого самоврядування, зазначено про наявність конфлікту, який виник між жителями села та ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_10, оскільки останні перегородили стежку, якою жителі користуються повсякденно, що призвело до значних незручностей. Також, 16 червня 2014 року поступила колективна заява від жителів села Великий Рожин голові місцевого самоврядування ОСОБА_11 відносно того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 спорудили перешкоду у вигляді кладки на шляху перетину річки, оскільки даним переїздом вони користувалися в господарських цілях для перевезення великогабаритних вантажів та інших потреб. (а.с.12,13)

ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), про що свідчать договір купівлі-продажу житлового будинку від 03.06.2014 року, який зареєстровано в реєстрі за № 350, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 22530528 від 03.06.2014 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 червня 2014 року, який зареєстровано в реєстрі за № 351, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданий 11.08.2008 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 22537414 від 03.06.2014 року (а.с. а.с.41-42, 43,44-45, 46,47).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 червня 2014 року, який зареєстровано в реєстрі за № 268, державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, виданого 11.08.2008 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 21187231 від 30.04.2014 року, ОСОБА_5 є власником також і земельної ділянки площею 0,4830 га, кадастровий номер: НОМЕР_5, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою в с. Великий Рожин по вул. Яремчука Н., Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.48-50,51,52).

Розглянувши колективні заяви жителів села Великий Рожин ОСОБА_3, ОСОБА_4 (позивач), ОСОБА_7, ОСОБА_17., ОСОБА_18., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 19.05.2014р. та 16.06.2014 року, Великорожинською сільською радою 27 листопада 2014 року прийнято рішення № 8 про перешкоди, створені ОСОБА_5 та ОСОБА_1, в користуванні стежкою, яким зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звільнити стежину від огорожі, відновити пошкоджений перехід через потічок та не перешкоджати в користуванні стежкою іншим жителям села, так як дана стежка являється прибережною смугою р. Роженка, що підтверджується випискою з рішення (а.с.16).

З виписки з рішення №17 від 22 січня 2015 року встановлено, що Великорожинською сільською радою надано дозвіл на будівництво під'їздної дороги згідно державного акту ОСОБА_5 та за рахунок прибережної смуги. (а.с.21)

18 лютого 2015 року сільський голова Великорожинської сільської ради звернувся до керівника ПП «Карпатгеосервіс» про вирішення спірного земельного питання, а саме провести контрольний замір ділянки з повторним виставлянням межових знаків на ділянці ОСОБА_5 (а.с.15)

Розпорядженням №14 Великорожинської сільської ради Косівського району від 22 квітня 2016 року зобов'язано земельну комісію з виконання функцій узгоджувальної екології та раціонального природокористування разом із землевпорядною організацією ФОП "ОСОБА_12." виставити межові точки земель Великорожинської сільської ради (прибережної смуги) та господарством ОСОБА_5 (а.с.22).

26 квітня 2016 року комісією в складі голови сільської ради ОСОБА_13, голови земельної комісії ОСОБА_14, заступника голови земельної комісії ОСОБА_15, за участі працівників ФОП "ОСОБА_12.": ОСОБА_12 та ОСОБА_16, встановлено межі земель Великорожинської сільської ради (прибережна смуга) та земельної ділянки ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_1 Однак, під час виконання робіт, останні чинили значний опір щодо членів земельної комісії та перешкоджали в роботі працівникам ФОП "ОСОБА_12.", а також відразу знищили межові знаки, які були встановлені (а.с.20).

Згідно відповіді сільського голови Великорожинської сільської ради від 15 січня 2018 року рішення сільської ради, яким визначено розмір та межі прибережної смуги вздовж р.Роженка в с.Великий Рожин не приймалось. Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж р.Роженка на території сільської ради, документація із землеустрою із зазначенням меж встановлених прибережних захисних смуг, кадастровий план земельних ділянок, а також містобудівна документація також відсутні.

Згідно висновку № 049/ЗТ-16 судової земельно-технічної експертизи експертом встановлено, що згідно правовстановлюючих документів, на праві власності повинні належати такі площі земельних ділянок, що в с.Великий Рожин по вул.Н.Яремчука Косівського району: ОСОБА_5 - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500га, кадастровий номер земельної ділянки: 010010128; для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,4830 га.

Фактична площа земельних ділянок, що на праві приватної власності належать гр. ОСОБА_5 становить: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2622 га; для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,4830 га.

Виявлено збільшення площі земельної ділянки, яка на праві приватної власності належать ОСОБА_5, призначеної для обслуговування житлового будинку , до 0,2622 га, тобто на 0,0122 га, що призвело до перешкоджання користуватись проходом-стежкою загального користування по прибережній зоні.

Експертом не виявлено зменшення площі земельної ділянки, що на праві приватної власності належать ОСОБА_5 (а.с.92-110).

При тому в описовій частині висновку експерта зазначено, що збільшення площі земельної ділянки відповідача на 0,0122га відбулося за рахунок прибережної зони, де існувала сільська стежка-прохід, а відповідачем заявлено свої претензії на дану прибережну територію, де раніше існувала стежка (а.с.97)

Висновок експерта відповідачем не оспорюється і суду не представлено інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що апелянт користується належною йому земельною ділянкою лише в її межах, визначених правовстановлюючим документом.

Крім того, зазначений висновок не суперечить іншим матеріалам справи, а навпаки, підтверджує факти, встановлені під час встановлення межі його земельної ділянки по відношенню до прибережної смуги, що зафіксовано у акті від 26 квітня 2016 року.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

В силу ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Основу цивільного законодавства становить Конституція України (ч. 1 ст. 4 ЦК України).

Відповідно до частини 1 та 3 статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Кожен громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності Українського народу відповідно до закону.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 Земельного Кодексу України та статтями 1, 88-90 Водного Кодексу України.

Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (стаття 1 Водного кодексу України).

Згідно пункту «б» частини першої статті 58 Земельного Кодексу України землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами, належать до земель водного фонду .

Відповідно до статті 60 Земельного Кодексу України, статті 88 Водного Кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

За змістом закону землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання та використання.

Право загального водокористування закріплене у ст. 47 Водного кодексу України.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що відповідачем влаштована огорожа, яка продовжує довжину його земельної ділянки аж до річки, захоплюючи прибережну смугу, яка була зайнята під громадську пішохідну стежку-прохід. Ця огорожа є перешкодою для доступу інших громадян до річки, зокрема і її, а також перешкодою до проходу до її земельної ділянки у такий спосіб.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Статтею 212 ЗК передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Оскільки площа дійсного землекористування відповідача ОСОБА_5 земельною ділянкою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, перевищує площу, визначену у правовстановлюючому документі на 0,0122га, яка відноситься до земель прибережної захисної смуги, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач цією частиною земельної ділянки користується без відповідних правових підстав. Натомість, загальне право доступу позивача до цієї частини земельної ділянки регламентоване ст. 13 Конституції України як нормою прямої дії, позивач обмежена у праві доступу до частини прибережної смуги через перешкоду, створену відповідачем, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання ОСОБА_5 звільнити 0,0122 га громадської пішохідної стежки-проходу загального користування по прибережній смузі.

При тому суд зауважує, що відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6 - 206цс14 від 24 грудня 2014 року.

Доводи апелянта про те, що прохід-стежка не є об»єктом містобудування та судом не зазначено її довжину і ширину, які необхідно звільнити, не заслуговують на увагу з огляду на те, що законом визначена відстань захисних прибережних смуг від водойм в залежності від їх категорії, яка і підлягає фактично звільненню відповідачем.

Також не приймаються судом доводи апелянта про те, що позивач не має права вимоги, оскільки судом встановлено право позивача на загальний доступ до цієї частини земельної ділянки як ділянки, яка відноситься до прибережної захисної смуги і не передана у власність чи користування відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін, оскільки воно по суті є правильним і не може бути скасоване лише з формальних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а

рішення Косівського районного суду від 24 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 лютого 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук

О.О. Томин