АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 2-7242/11 Апеляційне провадження № 22-ц/796/1807/2018Головуючий у суді першої інстанції - Лозинська М.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат ОСОБА_5, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ПАТ «Універсал Банк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 06/2445К-07 від 04.07.2007 у розмірі 250 386,07 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів (Т.1, а.с.3-5).

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.12.2011 позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 405,43 доларів США, що еквівалентно 250 386,07 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (Т.1, а.с.21).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.12.2017 відмовлено у задоволенні заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення (Т.2, а.с.141, 142).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи, а також не перевірив належним чином розмір заборгованості та не звернув уваги на неналежність наданих позивачем доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості (Т.2, а.с.160, 161).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02.02.2018 відкрито апеляційне провадження та надано строк для подання відзиву (Т.2, а.с.164).

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду не направлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.02.2018 призначено справу до апеляційного розгляду (Т.2, а.с.168).

Насамперед, слід зазначити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, а тому судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання визначені кредитним договором, укладеним між сторонами, щодо вчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Ухвалене судом першої інстанції заочне рішення є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 04.07.2007 між сторонами було укладено кредитний договір № 06/2445К-07, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 28 950,00 доларів США. За користування кредитними коштами сторони домовились про сплату відсотків у розмірі 12,00% річних. Строк кредиту 60 місяців, тобто до 03.07.2012 (Т.1, а.с.6-8).

Відповідно до п. 10.3. кредитного договору, позивач має право вимагати від відповідача дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів і штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, а також відшкодування збитків внаслідок неналежного виконання умов договору.

Пунктом 9.1 договору сторони визначили, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум.

Також у п. 6.1.2 кредитного договору закріплено, що грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, перераховуються в наступному порядку: в першу чергу - для сплати процентів; в другу чергу - сплата штрафних санкцій; в третю чергу - погашення основної суми кредиту.

Встановлено, що позивач виконав умови договору надавши відповідачу грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується заявою на видачу готівки (Т.1, а.с. 10).

Натомість відповідач умови договору щодо вчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконував. Останній платіж відповідачем було здійснено у березні 2011 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним автоматизованою системою банка (Т.1, а.с. 9).

У зв'язку з несплатою відповідачем належних платежів, станом на 11.10.2011 виникла заборгованість у сумі 31 405,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 250 386,07 грн., з яких: 14 318,90 доларів США (еквівалент 114 160,29 грн.) заборгованість по кредиту; 4 619,18 доларів США (еквівалент 36 827,34 грн.) сума дострокового стягнення по кредиту; 8 185,37 доларів США (еквівалент 65 259,50 грн.) заборгованість по відсоткам; 4 281,98 доларів США (еквівалент 34 138,94 грн.) пеня.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідач, в порушення умов договору та вимог закону, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а отже суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не перевірено належним чином розмір заборгованості, який підтверджено банком неналежними доказами, то слід зазначити наступне. У матеріалах справи міститься відповідний розрахунок заборгованості, проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору та здійснення відповідних виплат відповідачем.

При цьому, слід наголосити, що відповідачем хоч і заперечується розмір заборгованості, однак доводи його апеляційної скарги зводяться лише до пояснень про те, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні докази та не враховано здійснені ним погашення заборгованості. Разом з цим, відповідачем не надано суду будь-якого власного розрахунку заборгованості з урахуванням умов кредитного договору (черговості погашення сплачених ним сум). Так, вказуючи на погашення заборгованості у розмір 16 497,21 доларів США відповідач не бере до уваги те, що умовами кредитного договору було передбачено, що грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, перераховуються в наступному порядку: в першу чергу - для сплати процентів; в другу чергу - сплата штрафних санкцій; в третю чергу - погашення основної суми кредиту. Вказана умова договору виконувалась банком, який одержавши від позивача певні суми зараховував їх на погашення заборгованості у вказаній черговості, що підтверджується розрахунком заборгованості (Т.1, а.с. 9, 96-98) та випискою по особовому рахунку.

Відтак, відповідач, окрім пояснень щодо не згоди з розміром заборгованості, не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про інший розмір заборгованості на противагу розміру заборгованості обрахованого автоматизованою системою банку з урахуванням здійснених відповідачем виплат та умов кредитного договору.

Суд першої інстанції перевіряючи розмір заборгованості керувався умовами укладеного договору, зокрема, визначеними сторонами відсотками за користування кредитом, черговістю зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості, строком договору тощо. Водночас, відповідач укладаючи договір на таких умовах не міг не усвідомлювати того, що він зобов'язаний вчасно погашати заборгованість, за користування кредитними коштами сплачувати відсотки, а також інші штрафні санкції у випадку порушення умов договору, і сума повернутих коштів буде перевищувати суму кредиту.

Таким чином, з наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого на підставі договору діє адвокат ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 15 березня 2018 року.