Ухвала

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 628/25/18

провадження № 61-17208ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики від 25 листопада 2016 року в сумі 150 460 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 4 222 994 грн 37 коп.

З метою забезпечення позову ОСОБА_5 подала заяву про накладення арешту на банківські рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_4, та на все належне йому рухоме та нерухоме майно, зокрема: на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2; складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову будівлю (будівлю контор), що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачем можуть бути здійснені дії, спрямовані на відчуження вищезазначеного майна на користь третіх осіб, що зробить у майбутньому неможливим або утруднить виконання судового рішення.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року у складі судді Клімова С. В., залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2018 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., заяву ОСОБА_5 задоволено частково. У порядку забезпечення позову накладено арешт на: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4; нежитлову будівлю (будівлю контори), що розташована за адресою: АДРЕСА_5, які належать на праві приватної власності ОСОБА_4 У задоволенні іншої частини вимог заяви ОСОБА_5 відмовлено.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2018 року.

Вважає висновки судів попередніх інстанцій про необхідність у накладенні арешту на зазначене нерухоме майно незаконними. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення статей 149, 153, 157 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), врахувавши роз'яснення пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», виходив із того, що накладення арешту на вищевказане майно є способом захисту прав та інтересів заявника, оскільки відповідач до ухвалення рішення у справі може вчинити дії щодо відчуження даного майна на користь інших осіб, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи характер спору, колегія вважає правильними висновки судів про те, що накладення арешту на нерухоме майно відповідача є достатнім заходом для унеможливлення його відчуження на користь інших осіб.

З огляду на викладене правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат