Справа № 468/117/18-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.07.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 7300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв'язку з цим, станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 40784,10 гривень, з яких: 2898,34 гривень - заборгованість за кредитом; 32093,30 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3374,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1918,29 грн. - штраф (процентна складова).

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності їх представника.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнала частково, а саме лише в частині стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 2762 грн. 03 коп. та 30% річних заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 09.01.2018 року в розмірі 2163 грн. 31 коп. Неможливість подальшого погашення кредиту була обумовлення тяжким матеріальним становищем її сім'ї. На думку відповідача позивачем мало місце в односторонньому порядку підняття процентної ставки за користування кредитом. Долучені позивачем до позовної заяви складові договору не містять її підписів. Умови договору не відповідають вимогам Закону України "По захист прав споживачів" та є несправедливими. Також відповідач заявила про застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивачем мало місце надання відповіді на відзив згідно якої, між сторонами був укладений письмовий кредитний договір, який складався з кількох документів та був договором приєднання, відповідно до довідки про умови кредитування розмір процентної ставки був визначений в 2,5% на місяць (30% на рік). При укладанні договору відповідач був ознайомлений із усіма складовими договору та погодився на всі наявні в ньому умови. Позов було пред'явлено в межах строку позовної давності.

В наданому запереченні відповідач просила відмовити в позові повністю, посилаючись на не доведення позивачем належними та допустимими доказами обставин укладення договору, повідомлення про односторонню зміну його умов та нараховану заборгованість.

В судове засідання відповідач не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає, просила відмовити в їх задоволенні, одночасно зазначивши, що строк дії картки закінчився 2016 року.

Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості за договором станом на 31.12.2017 року; копію анкети-заяви від 18.07.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг Умов і Правил надання банківських послуг; копію банківської ліцензії; копію витягу з статуту; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2; копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про смерть 01.12.2011 року ОСОБА_3; копію зворотнього повідомлення; копію довідки Привільненської сільської ради від 23.05.2018 року; копію опису рентгенолога; копію довідки Привільненської спеціальної загальноосвітньої шкоди-інтернату від 20.02.2018 року; виписка по особовій картці на ОСОБА_1 за період з 01.07.2011 року по 20.07.2018 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти; Наказ шаблон №906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року "Про важливі зміни в процедурі оформлення і тарифах по кредитним карткам в Приватбанку; Наказ шаблон №906 СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року "Про актуалізацію тарифів по карткам "Універсальна", "Універсальна GOLD", картці Юніора та елітним карткам; копію поштового реєстру; копію трудової книжки на імя ОСОБА_1.), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці в сумі 2000 грн. (довідка про зміну умов кредитування - а.с.92) з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30,00 % на рік) від суми залишку заборгованості.

Вказаний договір згідно зі ст. 634 ЦК України був договором приєднання та складався з кількох документів, що не спростовує укладення його в письмовій формі та не спростовує його дійсність за презумпцією відповідно до ст. 204 ЦК України.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, а саме не в повній мірі повернув кредит та не сплатив в повному обсязі проценти за його користування. Наведене є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом.

Згідно з розрахунку позивача заборованість відповідача станом на 31.12.2017 року становить 40784,10 гривень, з яких: 2898,34 гривень - заборгованість за кредитом; 32093,30 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3374,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1918,29 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Встановлені судом обставини свідчать, що відповідачем мало місце порушення договірних зобов'язань.

Позивач просить стягнути з відповідача, серед іншого, заборгованість за тілом кредиту в сумі 2898 грн. 34 коп., проте з розрахунку заборгованості слідує, що станом на 31.12.2017 року заборгованість за тілом кредиту становить 2762 грн. 03 коп., а тому, на думку суду, саме вказана сума заборгованості за тілом кредиту є доведеною та підлягає стягненню з відповідача.

З розрахунку заборгованості (а.с.4-5) та тексту позову слідує, що позивач в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшив процентну ставку за договором з 01.09.2014 року до 34,80% та з 01.04.2015 року до 43,20 %.

В свою чергу ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, збільшення процентної ставки позивачем в даному випадку є нікчемним.

Крім того, п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, на який як на підставу для збільшення процентної ставки посилається позивач, взагалі всупереч вимогам ст. 1056-1 ЦК України не вказує на умови, за яких банк мав би право збільшувати процентну ставку. Також позивач не довів належними доказами отримання відповідачем письмового повідомлення про збільшення процентної ставки за кредитним договором, що суперечить правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11.10.2017 року.

За такого, з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 30,00 % річних і за 1218 днів (з 01.09.2014 року по 31.12.2017 року) проценти мають становити 2803,46 грн. (2762,03 грн. х 30,00 % : 360 днів х 1218 днів).

Станом на 29.08.2014 року заборгованість по процентам становила 77 грн. 70 коп., а з 01.09.2014 року по 31.12.2017 року відповідно 2803 грн. 46 коп. Загальна сума процентів становить 2881 грн. 16 коп. (77,70 грн + 2803,46).

При цьому з наданих позивачем розрахунків (колонка «Погашені проценти») за період, коли банк підвищив процентну ставку (з 01.09.2014 року по 31.12.2018 року), відповідач вніс на погашення процентів 383,31 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача по процентам становить 2497,85 грн. (2881,16 грн. - 383,31 грн.).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позивач, посилаючись на умови договору, просить одночасно стягнути пеню та штраф.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11.10.2017 року.

За такого суд вважає, що достатнім буде лише стягнення пені, а в частині стягнення штрафу слід відмовити за наведених обставин.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності, при цьому, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Позов поданий до суду в січні 2018 року, що вбачає можливість стягнення суми пені, що виникла починаючи з січня 2017 року. Згідно розрахунку заборгованості починаючи з січня 2017 року (30.01.2017 року) позивачем нараховано пеню в сумі 1200 грн. та саме в даному розмірі вона підлягає стягненню з відповідача.

Що ж стосується застосування позовної давності до інших вимог банку (про стягнення тіла кредиту та процентів), то строк позовної давності щодо цих вимог відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, крім того відповідно до наданого банком розрахунку відповідачем 31.05.2015 року востаннє здійснювались погашення за даним кредитом, що визнано самим відповідачем (виходячи із змісту відзиву на позовну заяву - а.с. 59-61), тому вказаний факт відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності.

За такого у суду відсутні підстави для застосування до вимог банку наслідків спливу позовної давності, оскільки позовна давність за вказаними вимогами позивача не спливла.

У звязку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2017 року в сумі 6459 грн. 88 коп., з яких: 2762 грн. 03 коп. заборгованість за кредитом, 2497 грн 85 коп. заборгованість по сплаті процентів, 1200 грн. заборгованість за пенею.

На підставі ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності покладення судових витрат при частковому задовленню позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 279 грн. 10 коп. (враховуючи, що судом задоволено 15.84 % заявлених позовних вимог).

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 81,258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, ) заборгованість за кредитним договором від 18.07.2011 року станом на 31.12.2017 року в сумі 6459 (шість тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять) гривень 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, ) витрати по оплаті судового збору в сумі 279(двісті сімдесят дев'ять) гривень 10 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: