Пр. №2-з/756/106/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Оболонський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

за участі секретаря - Мушкетик І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 884 000 грн. позики .

У травні 2018 року позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. В своїй заяві ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач вживає заходів для відчуження майна аби зробити стягнення боргу неможливим і утруднити виконання рішення суду.

Таким чином, з метою забезпечення реального виконання рішення суду, прийнятого судом за результатами розгляду позову ОСОБА_1 в даній справі, позивач просить суд вжити заходи забезпечення, а саме: накласти арешт на все майно та кошти, що належать ОСОБА_2 на праві власності та заборонити останній виїзд за межі України.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались.

При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено обґрунтування забезпечення, захід забезпечення позову який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Подаючи до суду заяву про накладення арешту на все майно та кошти, що належать ОСОБА_2 на праві власності та заборони останній виїзд за межі України заявником не подано відповідних відомостей про яке майно і грошові кошти йдеться, де вони знаходяться.

В заяві не обґрунтовано необхідності саме таких видів забезпечення позову, причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність в цьому. В заяві не зазначено доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а обґрунтування заяви зводиться лише до власних тверджень заявника.

Згідно ч.2 ст.6 ЗУ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

У відповідності до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України.

Заявником не надано жодного доказу на підтвердження наявності у боржника закордонного паспорту, її наміру виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, Законом Українги „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А. В. Шевчук