УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №639/11135/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист порушених та невизнаних прав, суд-

ВСТАНОВИВ:

08.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, до рішення , ухваленого 11.12.2014 року по справі №639/11135/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист порушених та невизнаних прав.

В обґрунтування заяви посилається на те, що чинним законодавством України не передбачено звернення до суду з вимогами про розгляд справи та позовів, вчасний та неупереджений розгляд яких є основним завданням цивільного судочинства, тому неодноразові відхилення заяв про розгляд справи та позовних вимог, заявлених ним у 2001 році, посиланням, що нібито для розгляду цих вимог він має звернутися до суду з новими позовами «на загальних підставах», спрямовані на позбавлення його можливості оскаржити порушення судом першої інстанції його прав на вимоги, згідно з якими ще у 1988 році суд першої інстанції не мав жодної законної підстави приймати до розгляду та задовольнити позов ОСОБА_5, згідно з якими відповідач отримав права на домоволодіння, яке по закону не може йому належати, що порушує ст. 41 Конституції України. Тричі наглядовою інстанцією були скасовані рішення першої інстанції за порушення строків позовної давності, за встановлення прав власності на припущеннях, за встановлення прав ОСОБА_5 на спадщину ОСОБА_6, що звільняє від доказування його вимоги, що по строкам давності та після рішення від 13 листопада 1944 року ОСОБА_5 не мала прав на вимоги до ОСОБА_7, не могла отримати прав на домоволодіння за відсутністю прав на нього у її спадкодавця ОСОБА_8. У відповідності з цим вимоги про захист порушених прав є вимогами про захист прав на вимоги, які не розглядалися рішенням від 7 грудня 2001 року, за які ним було сплачено судовий збір у 2001 році, наявність яких у справі встановлена судом та Прокуратурою Харківської області, у межах яких апеляційною та касаційною інстанціями не було перевірено законність та обґрунтованість встановлення прав ОСОБА_5 на домоволодіння, не було досліджено порушення судом першої інстанції чинного рішення від 13 листопада 2014 року, яким не були встановлені права ОСОБА_8, спадкодавця ОСОБА_5 Відмова у вимогах про захист порушених та невизнаних прав посиланням, що ним не надано доказів до вимог про право користування 1/3 домоволодіння, є вже другим спотворенням заявлених вимог, тому відхилення апеляційних скарг та відмови у касаційнім розгляді є доказом, що за відсутністю рішення, прийнятого за результатом розгляду по суті вимог про захист порушених та невизнаних прав, неможливо оскаржити порушення судом першої інстанції висновків Постанови президії обласного суду від 29 вересня 2000 року, рішення від 13 листопада 2014 року, диспозитивності цивільного судочинства та рівності сторін, порушення його майнових прав на користь відповідача та явну упередженість суддів. Відсутність рішення, прийнятого за результатом розгляду по суті вимог про захист порушених прав, була підставою для заяв про прийняття додаткового рішення, які суддя Іванова І.В. двічі неправосудне передавала іншій судді, що призвело до затягування розгляду, змусило оскаржувати цю неправосудність. Відхилення заяви про прийняття додаткового рішення посиланням, що нібито усі заявлені вимоги були розглянуті, призвело до відхилення апеляційної скарги, тому відмова ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 серпня 2017 року у відкритті провадження по касаційній інстанції на підставі того, що ухвала апеляційного суду від 2 серпня 2017 року не перешкоджає продовженню провадження, була підставою для заяви про продовження провадження по вимогам про захист порушених та невизнаних прав, рішення по яким не прийнято. До цієї заяви було додано заяву від 22 лютого 2017 року, яку суддя Іванова І.В. мала розглянути у справі № 2-863/11, у якій існують позови та заяви про розгляд яких його неправосудно примушують звертатися до суду з позовними вимогами «на загальних підставах», які не розглядалися рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 грудня 2001 року, посиланням на яке було відмовлено у їх розгляді рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2007 року, від 8 вересня 2011 року та від 11 грудня 2014 року, у межах яких апеляційною та касаційною інстанціями не було перевірено законність та обґрунтованість рішень першої інстанції згідно встановленого Постановою президії обласного суду від 29 вересня 2000 року та рішенням від 13 листопада 1944 року. Відхилення цієї заяви листом, який не підлягає оскарженню, є неправосудним втручанням Голови суду у процесуальні дії судді, яка неодноразово застосовувала статус судді для позбавлення його можливості оскаржити порушення прав на вимоги, які не розглядалися та не могли розглядатися рішенням від 7 грудня 2001 року, яким питання прав на домоволодіння не було вирішено згідно встановленого Постановою президії обласного суду від 29 вересня 2000 року та рішенням від 13 листопада 1944 року, згідно диспозитивності цивільного судочинства та на засадах змагальності сторін. Апеляційним судом при оскарженні рішень першої інстанції жодного разу не було перевірено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 грудня 2001 року, від 14 грудня 2007 року, від 8 вересня 2011 року та від 11 грудня 2014 року не вирішені заявлені вимоги згідно висновків Постанови президії обласного суду від 29 вересня 2000 року та рішення від 13 листопада 1944 року, відсутність висновків суду стосовно яких призводить до відмов у касаційнім розгляді, позбавляє можливості оскаржити їх порушення та порушення його майнових прав на користь відповідача, права якого встановлені на припущеннях. Вимоги у цьому провадженні звільненні від доказування висновками Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року, яким встановлено, що рішення від 13 листопада 1944 року не були встановлені права ОСОБА_8, що не було досліджено рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова від 7 грудня 2001 року, від 14 грудня 2007 року, від 8 вересня 2011 року та від 11 грудня 2014 року, тому позбавило його можливості оскаржити в апеляційному та касаційному порядку порушення його майнових прав на користь відповідача, який продовжує оспорювати рішення 1944 року. Оскільки відсутність у мотивувальній частині рішень першої інстанції висновків стосовно встановленого Постановою президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року та рішенням від 13 листопада 1944 року, до яких у цьому провадженні додалися висновки Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року, які звільняють від доказування, що рішенням від 13 листопада 1944 року не були встановлені права ОСОБА_8, позбавляє можливості оскаржити порушення його матеріальних прав на користь відповідача. На підставі вищенаведеного ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду з вказаною заявою.

У судовому засіданні представник позивача у повному обсязі підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення та надала пояснення.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти ухвалення додаткового рішення, яке просить ухвалити ОСОБА_1.

Суд, вислухав пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого захистити його матеріальні права на домоволодіння у цілому поверненням у його власність 1/3 домоволодіння, права на яку були отримані відповідачем на підставі неправдивих відомостей щодо існування прав власності у ОСОБА_8, спадкодавця ОСОБА_5, за якою успадкував відповідач, неправдивість яких встановлена рішенням від 18 грудня 2012 року (справа №2012/7969/2011), при ухваленні якого його зустрічні вимоги про відновлення його матеріальних прав на домоволодіння у цілому не розглядалися на підставі їх не збігання з вимогами ОСОБА_4, відмови у відкритті провадження по яким з формальних підстав призводять до затягування їх розгляду та позбавляють його доступу до правосуддя з вимогами, підставами до яких є юридичні факти, чинні рішення, постанови та ухвали апеляційного суду, які звільняють від доказування усі заявлені ним вимоги.

Рішенням суду від 11 грудня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист порушених та невизнаних прав - відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03 лютого 2015 року , рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року було залишено без змін.

Аналізуючи позовні вимоги , з якими ОСОБА_1 звернувся до суду у листопаді 2014 року та прийняте по цим вимогам рішення суду від 11.12.2014 року , суд вважає, що стосовно усіх позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 у позовній заяві від 13 листопада 2014 року , з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення , ухвалено рішення від 11 грудня 2014 року, а тому підстав для ухвалення додаткового рішення, суд не вбачає.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 270 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до рішення від 11 грудня 2014 року у справі №639/11135/14 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист порушених та невизнаних прав відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи через суд першої інстанції.

Суддя І.В.Іванова