09.02.2018 року Провадження №2/425/56/18
Справа №425/3180/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 09 лютого 2018 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не з'явились. Позивач просила справу розглянути без її участі, проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 03 січня 2018 року та 09 лютого 2018 року, та від якого заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, причини неявки ним не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання.
Позиція позивача полягала в тому, що вона отримала право користування квартирою АДРЕСА_1 на підставі ордеру на жиле приміщення виданого її матері, як член її сім`ї. Разом із цим, пізніше, вона стала основним наймачем квартири та надала відповідачу право користування цією ж квартирою, з жовтня 2011 року, який також зареєстрував своє місце проживання в цій квартирі. Однак відповідач не проживає в вказаній квартирі вже більше ніж 2 роки. І тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Другого лютого 1993 року, на підставі рішення виконкома № 29/2 від 28 січня 1993 року, Виконавчий комітет міської Ради народних депутатів міста Рубіжне, видав ОСОБА_3, сім'я якої складалась з трьох осіб, ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1. До складу сім'ї ОСОБА_3 входили: чоловік - ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 (а.с.9).
Вісімнадцятого березня 1993 року позивач зареєструвала своє місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10). А 01 січня 2011 року, у вказаній квартирі зареєстрував своє місце проживання відповідач - ОСОБА_2, який отримав від позивача право користування цією квартирою (а.с.10,11,15).
У зв'язку із укладенням шлюбу з ОСОБА_6, ОСОБА_5 змінила своє дошлюбне прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.30).
Відповідно до акту від 05 лютого 2018 року, складеного депутатом Рубіжанської міської ради Луганської області в присутності сусідів-свідків (ОСОБА_7 та ОСОБА_8), виявлено, що ОСОБА_2, впродовж 2 років не мешкає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.29).
Отже, із встановлених обставин вбачається, що позивач та відповідач стали учасниками цивільних правовідносин у сфері права користування жилим приміщенням в будинку державного житлового фонду, в межах яких між ними виник спір щодо втрати відповідачем права користування квартирою, наданою у піднайм.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень статті 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу взяти житло в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Так, з огляду на положення частини 1 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.
При цьому, згідно частини 1 статті 61 цього ж кодексу, користування жилим приміщенням у таких будинках здійснюється відповідно до договору найму, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та громадянином - на ім`я, якого видано ордер, який враховуючи положення статті 65 того ж кодексу має право вселити в отримане жиле приміщення інших осіб.
Разом з цим, положеннями статті 91 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення або його частину.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1, і має зареєстроване місце проживання у зазначеній квартирі з 18 березня 1993 (а.с.9,10).
Першого січня 2011 року, ОСОБА_9, надала право користування цією квартирою, саме на підставі договору піднайму - ОСОБА_2 і той, того ж дня зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі (а.с.10,11,12).
Частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР гарантує, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
А в силу положень частини 2 статті 91 цього ж кодексу, жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк.
Отже, право користування жилим приміщенням, що надається на підставі договору піднайму, на визначений строк, не є абсолютним, воно втрачається із закінченням строку, на який його було надано.
А тут суд враховує, що за пунктом 2 договору піднайму укладеного 31 жовтня 2011 року з ОСОБА_2, житлове приміщення було надано йому в піднайм строком на 2 роки.
Позивач надала суду докази того, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, строк договору піднайму закінчився ще 01 листопада 2013 року, а будь-яких доказів того, що його було укладено на новий строк, в матеріалах справи не має.
Тож з огляду на це, суд вважає, що відповідач дійсно втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
За таких обставин, а також з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.10), за відсутності права користування ним, суд констатує що така обставина дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні власністю, які слід усунути.
Способом усунення таких перешкод буде визнання відповідача таким, що втратив право користування названою квартирою, про що власне і просить позивач.
Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко