25.01.2018 227/3713/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, про усунення від права спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою про усунення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від права спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що 01 квітня 2017 року померла дружина ОСОБА_5 Спакоємцями за законом після її смерті є він та її діти відповідачі у справі. Померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, була особою похилого віку, часто хворіла на різні хвороби, останні роки не могла себе самостійно обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла вільно пересуватись. Доглядом, забезпеченням її ліками, продуктами харчування та побутовим обслуговуванням займався сам позивач. Відповідачі, знаючи про безпорадний стан ОСОБА_7, мешкаючи у місті Добропілля, не відвідували останню, не мали наміру надавати їй матеріальну чи іншу допомогу. Статтею ст.172 Сімейного кодексу України передбачений обовязок дітей піклуватись про батьків, проявляти до них турботу та надавати допомогу. Крім того, відповідачі після смерті їх матері по теперішній час не зявляються і не беруть участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном, що порушує права ОСОБА_5 Вказані обставини, на думку представника позивача, є підставою для усунення відповідачів від права на спадкування майна померлої ОСОБА_7

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 суду пояснив, що проживав удвох зі своєю дружиною ОСОБА_7 в її квартирі в м.Добропілля. Вона померла 01 квітня 2017 року. При житті хворіла, «ноги не ходили». Пересувалась по квартирі сама, але погано. В побуті тільки він їй допомагав. Вони отримували пенсію, на яку разом жили. Грошей у них на життя вистачало, тому к своїм родичам ОСОБА_7 з проханням матеріально допомогти не зверталась. Донька відмовляла допомогти у побуті, зокрема, не хотіла мити підлогу тощо. Померла ж завжди грошима допомагала всім: і дочці, і сину. Останні ж їй ні. На свята дочка ОСОБА_8 приходила до матері, але не робила ніяких подарунків. З боку відповідачів не було ані турботи, ані піклування.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала, і суду пояснила, що обставини, про які вказує ОСОБА_5 у позові, не відповідають дійсності. Вони з братом допомагали матері, як могли. Приходили за її проханням. По можливості допомагали. Коли була одружена з колишнім чоловіком, працювала поварем, вона особисто носила їй «тормозки». Допомагали їй з чоловіком у побуті. Вбирала квартиру, останній раз рік тому. Після одруження їх матері з позивачем вони стали приходити до неї рідше, оскільки проти цього заперечував ОСОБА_5 Він не дозволяв їм приходити і спілкуватись з матір'ю. Крім того, він погано ставився до самої ОСОБА_7, ображав і принижував її. Також померлій часто при житті допомагав її син ОСОБА_3. В останні роки життя їх матір стала часто вживати спиртні напої. Від медичної допомоги відмовлялась. В матері хворіли ноги на «варікоз». Один раз лежала в лікарні. Тоді ОСОБА_6 їй особисто допомагала. В ліках не потребувала. Грошей не просила. Останній раз

бачила матір перед відїздом на постійне проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 у лютому 2017 року. Остання почувала себе добре. В основному, 2-3 рази на тиждень дзвонила матері, і вони спілкувались по телефону. Мати ні на що не скаржилась. Претензій, що дочка ї не допомагає, не висказувала.

На її думку, звернення ОСОБА_5 до суду з метою усунення їх з братом від спадкування квартири обумовлене тим, що він вже пообіцяв продати материну квартиру.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3, який є її сином, підтвердив показання своєї матері ОСОБА_6 Суду пояснив, що є внуком померлої ОСОБА_7 Він спростовує доводи ОСОБА_5. Особисто він і його матір допомагали при житті ОСОБА_7 Він за її проханням купував ліки, в побуті допомагав. Гроші у неї він не просив. У бабусі, як у всіх похилих людей, хворіли ноги. Але безпорадною вона не була. Допомагав по першому дзвінку. Особисто возив ОСОБА_5 і ОСОБА_7 скуплятись на ринок.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що вони з сестрою приділяли належну увагу матері. Коли з 1998 року він став проживати від неї окремо, неодноразово навіщав її, а вона його. 04.04.17 від сторонніх осіб він дізнався, що мати померла. Зі слів ОСОБА_6, ОСОБА_5 з матір'ю конфліктовали, сварились. Позивач був проти приходу дітей до них додому. У матері були хворі ноги, але в лікарню вона не зверталась. Влітку їздила на «солені озера» в м.Словянськ, і їй це допомагало. Йому достовірно відомо, що матір сама себе обслуговувала, постійного стороннього догляду не потребувала. Матеріально не залежала від них, навіть їм у борг гроші давала. Продуктами харчування була забезпечена. В останній раз він бачив матір біля магазину «Олімп» в м.Добропілля з сумкою, вона сама йшла скуплятись. З розмови з нею він знає, що ремонт у квартирі ОСОБА_7 проводила разом зі ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що знайомий з сімєю ОСОБА_5 і ОСОБА_7 як сусідами. З 2000 року він з сімєю виїхав проживати за іншою адресою, але стосунки підтримували. Позивач був другим чоловіком померлої. Відповідач ОСОБА_6 вийшла заміж і перестала проживати з матір'ю. Померла скаржилась на дочку, що та їй не допомагала. Як йому відомо, ремонт у квартирі та уборку приміщень робили люди, яких наймала ОСОБА_7 Остання не потребувала матеріальної допомоги, була грошима забезпечена. При житті у ОСОБА_7 хворіли ноги, але в безпорадному стані не знаходилась. «Лежачою» не була, ледве-ледве, але ж пересувалась самостійно. На його думку, в догляді потребувала. Чи спілкувались і як саме зі своїми дітьми, не знає. Також повідомив, що ховали ОСОБА_7 своїми силами, без дочки, памятник на могилі встановлювали самі. На теперішній час ОСОБА_5 найняли доглядальницю.

На запитання представника відповідача, ОСОБА_9 повідомив, що дійсно він має намір купити квартиру, належну померлій ОСОБА_7, в якій зараз проживає позивач.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що померла ОСОБА_7 була її знайома, з якою вона спілкувалась. В розмовах вона скаржилась на дітей, що вони не допомагають в побуті. Ображалася на них. Хворіла «варікозом», і їй було важко вбирати житло. Наймала тих, хто мив підїзди, для вбирання квартири. При цьому матеріально допомагала дітям, погашала кредит доньки. В останній рік життя вона хворіла, але не була «лежачою», сама ходила. Сама себе обслуговувала. Сама ходила в магазин. Свідок вважає, що із-за хворих ніг потребувала сторонньої допомоги. У 2016-2017р.р. ОСОБА_7 стала зловживати спиртними напоями, і вони з нею стали рідше спілкуватись.

ОСОБА_11 суду показав, що був сусідом померлої ОСОБА_7 Особисто йому остання при житті скаржилась, що діти не допомагають. Але сам не знає, чи дійсно вони не допомагали. Матеріальної допомоги ОСОБА_7 не потребувала. В продуктах харчування теж.

Свідок ОСОБА_12, яка є сестрою померлої ОСОБА_7, в суді пояснила, що коли її сестра вийшла заміж за ОСОБА_5, її стосунки з дітьми різко погіршились. ОСОБА_7 побоювалась позивача. В їх відносинах скоріше вона за ним дбала, а не він за нею. Також позивач не хотів, щоб вона спілкувалась з дітьми відповідачами у справі. Після ДТП вона пошкодила ноги, але в лікарню не зверталась. Сестра сама себе в повній мірі обслуговувала. Ходила і сама пересувалась. Допомоги не потребувала. В останні роки життя часто випивала спиртне.

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснила, що померла працювала в неї бухгалтером. Знала її з 2003 року. Відносини ОСОБА_7 з дітьми були дуже негативні. Їй відомо, що син її навіть бив. Чи зверталась з цього приводу в поліцію, їй невідомо. Дітям потрібні були від матері лише гроші. ОСОБА_7 сину купила квартиру, доньці теж допомагала. Свідок особисто допомагала клеїти у квартирі ОСОБА_7 шпалери. Гроші на це давала сама ОСОБА_7. З 2013 року вона в неї не працювала. Після цього бачила її з чоловіком ОСОБА_5 у лікарні. У ОСОБА_7 був на ногах «варікоз», і сама по собі жінка була огрядна. В магазин і на вулицю вона ходила самостійно. Чи зверталась вона в лікарню, свідку невідомо. Допомоги грошима свідок особисто ОСОБА_7 не надавав. Від дітей матеріально ОСОБА_7 не залежала. Іншої, не матеріальної уваги діти матері не приділяли.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_7 була йому сусідкою. З 2000 по 2011 р.р. він проживав у квартирі поруч, і завжди допомагав їй. Коли вона просила щось купити в магазині, чи зробити у квартирі, він завжди йшов назустріч і допомагав. Йому невідомо, чи допомагали їй діти. Було таке, що син ОСОБА_7 лаявся з матір'ю, і свідок вимушений був вивести ОСОБА_4 з квартири. Померлу бачив за місяць до смерті. Не знає, чи хворіла і чим ОСОБА_7 Сходити в магазин вона могла й сама, але він їй при проханні щось купити не відмовляв. Сама пересувалась, обслуговувала в побуті без сторонньої допомоги. Жалілась йому лише на роки. В матеріальному плані була забезпеченою людиною. Жалілась, що нема в неї ні дітей, ні внуков. Свідок вважає, що діти ОСОБА_7 неналежним чином виконували свої обовязки по підтриманню та догляду своєї матері.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів, позицію їх представників, допитавши свідків та вивчивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов не обґрунтований і тому не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування, які регулюються положеннями глави 84 Цивільного кодексу України.

У відповідності зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1258 Кодексу, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 01 квітня 2017 року померла ОСОБА_7, яка була позивачу дружиною та матір'ю відповідачам.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: м.Добропілля, мікрорайон МолодіжнийАДРЕСА_1, яка належала останній за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.01.1999р. (а.с.13-14)

Спадкоємцям першої черги в порядку ст.1261 ЦК України після смерті ОСОБА_7 є її чоловік ОСОБА_5, з яким вона перебувала у шлюбі, і рідні діти від першого шлюбу - ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідачі у справі.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження, свідоцтва про одруження та свідоцтва про смерть (а.с.8-12), і не оспорюються сторонами.

Сторони у справі як спадкоємці після смерті ОСОБА_7 у встановлений законодавством строк звернулися до Добропільської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами наданої спадкової справи, але свідоцтво про спадщину не видавалося у звязку із заявою, поданої представником ОСОБА_5, про призупинення такої видачі (а.с.33-73)

Позивач та його представник як підставу для усунення відповідачів від права на спадкування за законом вказують передбачену ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України ухилення їх від надання допомоги матері ОСОБА_7, яка була у безпорадному стані через похилий вік, різні хвороби, потребувала сторонньої допомоги та піклування, а її доглядом, утриманням та піклуванням відповідачі не займались і не бажали цього робити, хоча мали таку можливість.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку

та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В судовому засіданні жодним із наданих і досліджених судом доказів не доведено, що померла ОСОБА_7 перебувала у безпорадному стані. Так, вона могла сама себе обслуговувати, особисто піклуватись про себе, тобто самостійно забезпечувала умови свого життя. Крім того, була матеріально забезпеченою людиною, і не потребувала матеріальної допомоги від своїх дітей.

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні всі допитані судом свідки.

Більш того, в судовому засіданні не підтверджено факт лікування ОСОБА_7 від якоїсь хвороби чи перебування її на обліку у лікаря. При цьому, сама по собі наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан особи за життя чи на час смерті.

Суд вважає помилковими і не приймає до уваги ці доводи позивача та його представника, оскільки відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, одними із принципів цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Перед судом не доведено належними та допустимими доказами настання вище наведених обставин, зокрема, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані, існувала потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачів, а також ухилення останніх від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, тобто наявності винної поведінки (умислу) в їх діях щодо ненадання такої допомоги.

Крім того, доводи представника позивача про те, що з часу смерті ОСОБА_7 відповідачі не зявляються і не приймають жодної участі в утриманні та розпорядженні спадковим майном, суд не приймає до уваги при вирішенні питання про усунення їх від права на спадкування, оскільки такої підстави для усунення від цього права не передбачено діючим законодавством України.

Факт того, що відповідачі не підтримували родинних стосунків з померлою та за останні роки життя особисто не навіщали, не спілкувалися з нею, не допомагали в побуті, морально не підтримували, також не є підставою для усунення від права на спадкування в розумінні ч.5 ст.1224 ЦК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В разі відмови в позові в порядку ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 83, 263-268, 354, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, про усунення від права спадкування за законом повністю відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені в судовому засіданні 25 січня 2018 року. Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту цього рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

25.01.2018