АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Дорош А.І, ОСОБА_2,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Тімошенко Н.В. в м. Полтаві зі складанням повного тексту рішення 20 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом

та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до територіальної громади м. Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСОБА_3, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_8, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визначення розміру часток у спільній власності, визнання права власності на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 01 серпня 2012 року помер її батько ОСОБА_10. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 квітня 1993 року. Також, зазначила, що спадкоємцем за законом являється її мати ОСОБА_11, яка на час смерті проживала у вказаній квартирі і не встигла подати заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, батька ОСОБА_3 ОСОБА_10, у звязку зі смертю 16 серпня 2012 року. Просила суд встановити факти постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_10 ОСОБА_12, прийняття нею ОСОБА_3 спадщини після померлих батька та матері по 1/6 частини від кожного квартири АДРЕСА_1, а всього визнати за нею право власності на 1/3 частини вказаної квартири.

В травні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 02 серпня 2012 року помер ОСОБА_10 На час смерті ОСОБА_10 проживав спільно зі своєю матірю ОСОБА_13, яка в установлені строки подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право власності на частку сина не встигла. 26 червня 2013 року ОСОБА_13 складено заповіт, відповідно до якого все майно в рівних частинах остання заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які після її смерті в установлені строки звернулися до приватного нотаріуса Полтавського МНО ОСОБА_8, та отримали 14 квітня 2016 року відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відкриттям спадкової справи за заявою ОСОБА_3 та її зверненням з відповідною позовною заявою до Октябрського районного суду м. Полтави.

Просили визначити, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 належало по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, визнати право власності на ? частини вказаної квартири після смерті ОСОБА_10 за ОСОБА_13, , визнати право власності по ? частині квартири за ОСОБА_6 та ОСОБА_5, у позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право на спадщину за законом після батька ОСОБА_10 на ? частку квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_6, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначено частки у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2:

за ОСОБА_10 - 1/2 частини квартири;

за ОСОБА_13 1/2 частини квартири.

Визнано за ОСОБА_6 право на спадщину за заповітом після ОСОБА_13 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_5 право на спадщину за заповітом після ОСОБА_13 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 не погодившись з рішенням суду в частині відмови їй в задоволенні позову та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 і ОСОБА_14, подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт прийняття її матірю спадщини після смерті свого чоловіка, батька позивача, та відповідно встановити факт, що вона, ОСОБА_3 фактично прийняла у спадок 1/6 частину спірної квартири після смерті матері, а також 1/6 частину після смерті її батька. Розмір часток позивачів за зустрічним позовом, відповідно зміниться і становитиме по 1/3 частині майна кожній.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_15 зазначають, що ОСОБА_3В .не доведено факту постійного проживання із спадкодавцем, як з ОСОБА_10 так і з ОСОБА_13, та не доведено факт проживання її матері у даній квартирі, у звязку з чим просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 серпня 2012 року помер ОСОБА_10, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №492 та видано свідоцтво про смерть І-КЕ №221966 від 02 серпня 2012 року.

На 02 серпня 2012 року у квартирі АДРЕСА_2 проживали ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_13

Зазначена квартира належала їм на праві спільної сумісної власності.

В установлені строки спадкоємець за законом мати ОСОБА_13 та дочка ОСОБА_3 звернулися із заявами до приватних нотаріусів Полтавського МНО ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про прийняття спадщини, в результаті чого були заведені спадкові справи.

26 червня 2013 року ОСОБА_13 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського МНО ОСОБА_8, за умовами якого все рухоме та нерухоме майно вона заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках.

11 серпня 2015 року ОСОБА_13 померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №734 та видано свідоцтво про смерть І-КЕ №302352 від 11 серпня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися в установлені строки до приватного нотаріуса Полтавського МНО ОСОБА_8 про прийняття спадщини, якою було відкрито спадкову справу.

ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Відповідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За змістом статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 3 ст.1268 ЦК України, встановленню підлягають обставини, щодо спільного проживання спадкоємця з спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних права та обовязки по відношенню один до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині встановлення факту проживання однією сімєю її матері, ОСОБА_12 зі спадкодавцем ОСОБА_10, місцевий суд вірно виходив з недоведеності даних обставин. Такі твердження позивача були спростовані показами свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5 та ОСОБА_18 даних ними в ході судового розгляду, які вказували, що позивач зі своєю матірю на час смерті ОСОБА_10 з останнім не проживали, а проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2002 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розірваний.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведених вимог закону, ОСОБА_3 не виконала, оскільки не надала суду належних та допустимих доказів факту проживання ОСОБА_12 разом з ОСОБА_10 на час його смерті.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 в позові, оскільки остання обмежилася лише власними поясненнями, однак будь яких інших доказів, які б мали підтвердити той факт, що її батьки проживали однією сімєю, мали спільний побут, взаємні права та обовязки до часу відкриття спадщини, суду не надала, що унеможливлює встановлення достовірності цього факту.

Стосовно задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави його скасування в цій частині в апеляційній скарзі не наведені.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_19 /підпис/ ОСОБА_2

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2018 року.