Справа № 369/8195/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/297/18 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 23.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Сліпченка О.І., Гуля В.В., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

учасники справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У вересні 2016 року Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (надалі ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та/або банк) звернувся із вказаним, посилаючись на те, що між сторонами 31 липня 2008 року був укладений Кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит в національній валюті у розмірі 56 813 грн. 00 коп. строком до 31 липня 2015 року.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання.

В якості забезпечення належного виконання між банком та ОСОБА_5 був укладений Договір поруки від 31 липня 2008 року з терміном дії до 31 липня 2018 року.

Загальний розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 станом на 15 липня 2015 року становить 139 544 гривні, 26 копійок, з яких: кредит - 45 981, 00грн.; проценти - 25742, 84 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 48 407, 83 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 19 412, 59 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказані суми та понесені витрати по сплаті судового збору.

31 травня 2017 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТОВ) уклали договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

21 липня 2017 року до участі в справі залучено правонаступника ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за Кредитним договором № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року у розмірі 75 117,22 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 45 981 грн., заборгованості по процентам - 25 742,84 грн., пені по відсоткам у розмірі 1 213,54 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту - 2 179,84 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 7 785,04 грн., а в іншій частині позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд вірно встановивши всі обставини справи не врахував, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового припинення строку користування кредитом у випадку виникнення прострочення позичальника, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання (п. 9.2 кредитного договору). Оскільки останній платіж за договором ОСОБА_4 сплатив у жовтні 2012 року, то за визначенням п. 9.2 Договору строк користування кредитом припинився достроково на десятий день наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто 10.12.2012 року.

Отже, оскільки строк виконання основного зобов'язання був змінений на 10.12.2012 року, то саме з цього моменту у банка виникло право на звернення до суду, однак банк звернувся з позовом лише у серпні 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі сплачено не було, строк для звернення до суду із позовом про стягнення основного боргу банком був пропущений, стягненню підлягали лише проценти за кредитом та пеня за процентами в межах строку позовної давності. Отже дійсними є лише щомісячні вимоги банку щодо сплати процентів за користування кредитом, які розпочинаються з серпня 2012 року на суму 7785,04 грн.

В відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначає, що не погоджується із вказаною апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає відмові у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно умов п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику у строк з 31 липня 2008 року до 31 липня 2015 року тобто кредитним договором чітко встановлений строк виконання основного зобов'язання, а саме 31 липня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредиту за вказаним кредитним договором був здійснений відповідачем ОСОБА_4 10 жовтня 2012 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією квитанції № PJB577 та розрахунком заборгованості.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку здійснення часткових платежів в рахунок погашення боргових зобов'язань за кредитним договором № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року свідчить про переривання перебігу позовної давності у відповідності до вимог ст. 264 ЦК України.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом правильно встановлено, що останній щомісячний платіж згідно умов кредитного договору підлягає виконанню позичальником ОСОБА_4 31 липня 2015 року.

Оскільки строк дії кредитного договору № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року встановлений до 31 липня 2015 року, а позивач звернувся з позовом до суду 31 серпня 2016 року, тому у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України позивачем не пропущений строк позовної давності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущений строк позовної давності, а оскільки відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, суд вважав за необхідне стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року в загальному розмірі 75 117,22 грн..

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 липня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 419-050/08Р, відповідно до умов п. 1.1 якого з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується за договором купівлі-продажу з використанням банківського кредиту від 26.07.2008 р., а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, укладення яких здійснюється на підставі і з урахуванням вимог п. 6.1.11 даного договору, банк надає позичальнику кредит в національній валюті на загальну суму 56 813 грн..

Згідно умов п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику у строк з 31 липня 2008 року до 31 липня 2015 року зі сплатою 19,49 % річних.

Відповідно до умов п. 1.3. кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту і/або сплати відсотків і/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 3 відсотки річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.2. кредитного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

Відповідно до умов п. 6.1.2. кредитного договору кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляються на сплату витрат банку, пов'язаних з виконанням зобов'язань за даним договором, в другу чергу - на погашення заборгованості за процентами і неустойки за порушення строків сплати відсотків, в третю чергу - на погашення заборгованості за кредитом і неустойки за порушення строків сплати кредиту, потім - на погашення іншої заборгованості.

Згідно з п. 6.1.10. кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пеню у валюті кредиту.

Відповідно до умов п. 10.1. кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п. 1.2. кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Згідно з п. 10.2. за неповідомлення банкові про зміну свого місця проживання або місця перебування позичальник сплачує штраф у розмірі 3 % від суми, зазначеної в п. 1.1. кредитного договору, за кожен випадок. У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, він зобов'язаний відшкодувати банкові заподіяні збитки (п.10.3. кредитного договору).

Відповідно до умов п. 11.1. відсотки за користування коштами нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів у процентному періоді. Відсотки нараховуються банком протягом терміну користування кредитом відповідно до п. п. 1.2. кредитного договору.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, взятих ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором, між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» і ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року, згідно умов п.п. 1.1.-1.3. якого поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 31 липня 2015 року у розмірі 56 813 грн., та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Поручитель стверджує, що він ознайомлений зі змістом зобов'язання, забезпеченого порукою за цим договором та не має претензій до умов кредитного договору, що є невід'ємною частиною даного договору. Поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за цим договором зобов'язання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, змін до кредитного договору та/або до даного договору кредитором в односторонньому порядку.

Згідно умов 2.1. Договору поруки поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у п. 1.1. даного Договору, зі змінами і доповненнями до нього.

У відповідності до умов п. 4.1 договору поруки даний договір діє до 31 липня 2018 року.

Згідно вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, а позичальник ОСОБА_4 свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, належним чином не виконував.

Станом на 15 липня 2015 року ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 139 544 гривні, 26 копійок, з яких: кредит - 45 981, 00грн.; проценти - 25742, 84 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 48 407, 83 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 19 412, 59 грн..

Оскільки кредитний договір було забезпечено порукою, відповідачі мають відповідати перед позивачем у солідарному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, стягнувши пеню за несвоєчасну сплату кредиту та пеню за несвоєчасну сплату відсотків в межах одного року до дня пред'явлення позову, оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Також колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, що у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України позивачем не пропущений строк позовної давності.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі № 6-1457цс16 та № 6-2170цс16 правила переривання перебігу позовної давності застосовується судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредиту за вказаним кредитним договором був здійснений відповідачем ОСОБА_4 10 жовтня 2012 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією квитанції № PJB577 та розрахунком заборгованості.

В даному випадку здійснення часткових платежів в рахунок погашення боргових зобов'язань за кредитним договором № 419-050/08Р від 31 липня 2008 року свідчить про переривання перебігу позовної давності у відповідності до вимог ст. 264 ЦК України.

Крім того, посилання апелянта на зміни строку виконання основного зобов'язання (п. 9.2 кредитного договору), колегія не приймає, оскільки посилання на вищенаведений пункт договору є не коректним, оскільки регулює обов'язки сторін в частині дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: