Дата документу 05.02.2018 Справа № 554/8997/17
Провадження №2/554/268/2018
05 лютого 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави
в складі головуючого судді Чуванової А.М.
при секретарі Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 15.11.2017 року звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 85,1 кв.м, житловою площею 53,3 кв.м. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом №497 на право особистої власності на жилий будинок від 04.03.1991 року. Дана квартира була набута позивачем, шляхом оформлення права власності на кооперативну квартиру, так як ОСОБА_1 з 1989 року була членом Житлово-будівельного кооперативу «Академічний» та вносила членські внески за свої особисті кошти за всю квартиру до повної їх виплати та узаконення квартири.
04.10.1989 року позивач та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який проіснував фактично лише два місяці. Відповідач був видворений з УРСР та 14.11.1989 року виїхав в Ізраїль. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01.06.1992 року шлюб з ОСОБА_2 було розірвано. В 2017 році позивач вирішила продати свою квартиру, але нотаріус відмовив, зазначивши про необхідність надання письмової згоди другого подружжя.
Посилаючись на те, що позивач вносила особисті кошти у вигляді внесків, утримувала житло, сплачувала комунальні послуги, проводила ремонти, а колишній чоловік взагалі не претендував з 1989 року на це житло, ОСОБА_1 вважає, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 85,1 кв.м, житловою площею 53,3 кв.м, є її особистою приватною власністю.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не зявились, представник надала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі, не заперечувала проти заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином (через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач не подав відзив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05.02.2018 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.
Згідно матеріалів позову, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом №497 на право особистої власності на жилий будинок від 04.03.1991 року (а.с.9 свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок).
Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1989 року. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01.06.1992 року шлюб з ОСОБА_2 було розірвано (а.с.15 рішення суду).
Як зазначає у позовній заяві ОСОБА_1 зазначену квартиру вона придбала за особисті кошти. Дана квартира була набута позивачем, шляхом оформлення права власності на кооперативну квартиру, так як ОСОБА_1 з 1989 року була членом Житлово-будівельного кооперативу «Академічний» та вносила членські внески за свої особисті кошти за всю квартиру до повної їх виплати та узаконення квартири. Цей факт не було спростовано відповідачем.
Спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя, коштами або працею в набутті майна.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначена вище правова позиція Верховного Суду України щодо застосування ст. 60 СК України викладена в постанові від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1568 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підставі аналізу наявних у справі доказів, слід визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 85,1 кв.м, житловою площею 53,3 кв.м.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,263-265,430,280-282 ЦПК України, ст.ст.22,23,24 КпШС України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: А.М.Чуванова