Справа № 450/2108/18 Провадження № 2/450/1456/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Лаба С. П.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом., -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком № 13 по вул. Нижня у с. Муроване, Пустомитівського району Львівської області.

В обґрунтовування позову вказує на те, що вона є головою домогосподарства та власником житлового будинку № 13 по вул. Нижня, в с. Муроване, Пустомитівського району, Львівської області, в якому окрім інших членів її сімї, а саме: чоловіка та дочки зареєстрований син позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак відповідач більше року, як вказує позивач, на момент звернення до суду та по даний час фактично в належному позивачу житловому будинку не проживає, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обовязку по утриманню житла в належному технічному стані, не цікавиться справами сімї, хоча ніхто перешкод йому в користуванні будинком не чинить. Де саме на даний час проживає відповідач позивачу невідомо. Добровільно вирішити питання про право користування житловим приміщенням в позасудовому порядку неможливо у звязку із невідомим місцем проживання та перебування відповідача, а тому позивач змушений звертатися з позовом до суду.

Ухвалою від 10 липня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

17 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у ньому, просить суд позов задоволити. Додатково пояснила, що з січня 2018 року її син безпідставно не проживає у належному їй будинку, жодного контакту із відповідачем у неї нема.

Відповідач в судові засідання повторно не з'явився, відзив не подав, про причини неявки повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 103642247 від 14.11.2017 року вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_3 належить житловий будинок № 13, по вул. Нижня, в с. Муроване, Пустомитівського району Львівської області.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Як вбачається з довідки № 760 від 14.06.2018 року Мурованської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за адресою: с. Муроване, вул. Нижня, 13, Пустомитівського району, Львівської області: до складу сімї входять: голова господарства ОСОБА_1, чоловік ОСОБА_2, дочка ОСОБА_4, син ОСОБА_2.

Посилання позивача на вимоги ст. 71 ЖК УРСР, згідно якого при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, не може бути застосоване в даному випадку, оскільки відповідач фактично являються членами сімї власника житлового приміщення, яким являється позивач, а тому застосування вказаної норми в даному випадку не можливе.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст.405ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Актами обстеження місця проживання від 01.06.2018 року, 27.06.2018 року, 03.08.2018 року, складених уповноваженим членами комісії Мурованської сільської ради Пустомитівського району Львівської області стверджується, що відповідач ОСОБА_2, 1986 року за адресою реєстрації: с. Муроване, вул. Нижня, 13, Пустомитівського району Львівської області не проживає з 01.06.2018 року, його особистих речей не виявлено; зі слів сусідів син ОСОБА_1 власниці житлового будинку не зявляється протягом кількох місяців.

Судом встановлено, що позивач є власником жилого будинку, та 05.07.2018 року звернулася до суду із позовом про визнання її сина таким, що втратив право користуванням ним, оскільки ОСОБА_2 у ньому не проживає на підставі ч. 1 ст. 71 ЖК України.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів, які беззастережно ствердили відсутність відповідача за місцем проживання понад 1 рік до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Таким чином, відповідач, який є членом сімї власника, вказаним житловим будинком не користується, місце проживання відповідача не відоме, оскільки він покинув будинок і більше не з'являється, не проживає у будинку, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обовязку по утриманню житла в належному технічному стані, що в свою чергу порушує права позивача та створює останній незручності як власника, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю як встановлено судом із 1 червня 2018 року, а тому визнання його таким що втратив право користування даним житлом та задоволення позову з наведених у ньому підстав є відповідно до вимог чинного законодавства передчасним.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено, що відповідач протягом тривалого часу, а саме: понад рік до моменту звернення до суду із вказаним позовом, не проживає у спірному житловому будинку, а тому вимоги позивача є безпідставними.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, непідтверджений жодними доказами.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2018 року.

СуддяОСОБА_5