РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Харківська міська рада, приватний нотаріус ХМНО Купровська Я.М., приватний нотаріус ХМНО Остапенко Є.М. про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю, визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2017 року до суду звернувся представник позивача з позовом, в якому з подальшим уточненням просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, встановити факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на день смерті ОСОБА_8, та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 18.04.1986 року батько позивача ОСОБА_9 одружився з ОСОБА_8, та вони проживали в шлюбі аж до моменту його смерті у листопаді 2002 року. В позивача з ОСОБА_8 склалися теплі сімейні відносини, тому після смерті батька та в силу похилого віку ОСОБА_8, позивач вимушений переїхати до ОСОБА_8 на її квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. З того часу, зважаючи на її мізерну пенсію та відсутність інших родичів, позивач дбав та піклувався про ОСОБА_8, сплачував її лікування та комунальні платежі. Фактично вони проживали однією сім'єю, і залишав її лише коли вимушений був перебувати у відрядженнях пов'язаних з його роботою. В одне з таких відряджень, позивач виїхав на весні 2016 року до РФ. 01.04.2016 року позивачеві зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила його про смерть ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Оскільки позивач не взмозі був повернутись, він попрохав ОСОБА_10 організувати належне поховання у зв'язку з чим переслав їй належну грошову допомогу. Через відсутність у ОСОБА_8 інших спадкоємців, повернувшись із відрядження, позивач звернувся до ПН ХМНО Кривошеїної І.М. із заявою про прийняття спадщини. Але, в ході прийняття спадщини, позивачеві стало відомо, що існує договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений ПН ХМНО Остапенко Є.М. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_12, діючи в інтересах ОСОБА_8 на підставі довіреності від 12.04.2016 року посвідченої ПН ХМНО Купровською Я.М., продав квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_5 за 628200,00 грн. За фактом укладання цього договору та видачі довіренності відкрито кримінальне провадження №0001051, де позивач є потерпілим. В рамках цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_12, який діяв як представник, 23.09.2015 року втратив свій паспорт громадянина України, реквізити якого були зазначені в довіренності від 12.04.2016 року. 04.08.2017 року 11 ХДНК було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Довіреність від 12.04.2016 року посвідчена ПН ХМНО Купровською Я.М. та договір купівлі-продажу квартири від 18.04.2016 року посвідчений ПН ХМНО Остапенко Є.М. є недійсними, оскільки були вчинені після смерті ОСОБА_8 Через реєстрацію договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року позивач позбавлений зареєструвати право власності на зазначену квартиру, у зв'язку з чим необхідно скасувати запис про державну реєстрацію квартири. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом свого права.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що квартиру відповідач придбала правомірно, та позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів,

що вони разом з померлою ОСОБА_8 проживали однією сім'єю.

Представник третьої особи ХМР в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно, надав до суду заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту спільного проживання з померлою.

Третя особа ПН ХМНО Купровська Я.М. в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила.

Третя особа ПН ХМНО Остапенко Є.М. та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні вказали, що на момент купівлі-продажу спірного майна, нотаріус не має повноважень здійснювати перевірку інших відомостей щодо власника майна, та просили прийняти рішення на розсуд суду.

В судових засіданнях представником позивача ОСОБА_1 заявлялись клопотання про виклик свідків, про витребування спадкової справи від 11 ХДНК заведеної після смерті ОСОБА_8, які були задоволені.

Також представниками як позивача, так і відповідача долучались до справи документи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

На виконання ухвали суду від 28.09.2017 року до суду надійшла копія спадкової справи №461/2016 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивач відповідно до його відмітки у паспорті зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6

Батько позивача ОСОБА_9 18.04.1986 року уклав шлюб з ОСОБА_8

ОСОБА_8 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть.

Позивач звернувся до ПН ХМНО Кривошеїної І.М. із заявою про прийняття спадщини після його тітки ОСОБА_8

До суду надано копію договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2016 року укладеного між ОСОБА_8, від імені та в інтересах якої діяв представник ОСОБА_12 на підставі довіреності від 12.04.2016 року посвідченої ПН ХМНО Купровською Я.М., та ОСОБА_5, відповідно до якого остання набула право власності на спірну квартиру.

За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, де потерпілим є позивач, рішення по даній справі судом на даний час ще не прийнято.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 1 ст. 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, виходить із того, що довіреність на ім'я ОСОБА_12 та оспорюваний правочин 18.04.2016 року не могли бути вчинені фізичною особою ОСОБА_8, оскільки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійснісь встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається.

З матеріалів спадкової справи №461/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 вбачається, що до 11 ХДНК звернувся також ОСОБА_13 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, яка на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації у АДРЕСА_5, та позивач. Постановою 11 ХДНК було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з недоведенням родинних відносин з померлою, та право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано за іншою особою.

Тому позивач звернувся до суду за захистом свого права із визначенням способу захисту: визнання права.

14.03.2000 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 було розірвано.

Позивач зазначає в своєму позові, що він разом з померлою ОСОБА_8 проживав однією сім'єю, він піклувався про неї, вони мали спільний побут, він завжди сплачував за комунальні послуги, надавши до суду квитанції про сплату за комунальні послуги у вказаній квартирі.

Допитані в судовому засіданні свідки вказали:

ОСОБА_15- був сусідом померлої ОСОБА_8, та вказав, що у позивача є власна квартира, він одружувався, та є заміський будинок, він его зустрічав у ОСОБА_8, купив їй телевізор, замінював вікна та привозив їй подарунки, але він не знає де він проживав, та підтвердити, що він 5 років проживав у ОСОБА_8 він не взмозі;

ОСОБА_16 - також був сусідом померлої ОСОБА_8, та вказав, що позивач після розлучення проживав разом з померлою більше ніж 5 років, у них були чудові відносини, позивач досить часто їздив у відрядження, як саме вони проживали він повідомити не може, оскільки до квартири не заходив, позивач та померла добре заробляли, робили ремонт, замінювали вікна, але поховання ОСОБА_8 організовував медичний університет.

ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що вона знайома з ОСОБА_8 з 1960 року, позивач є сином її помелого чоловіка, остані 5 років проживав разом З ОСОБА_8, часто їздив у відрядження. На момент смерті ОСОБА_8 позивач був у відрядженні, та надіслав 1000,00 грн. на її поховання, а інші гроші надала кафедра медичного університету, про спільний побут між ними їй нічого не відомо.

За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Для правильного вирішення справи щодо встановлення права на спадщину в порядку четвертої черги підлягають встановленню факт проживання особи зі спадкодавцем не менше ніж 5 років до смерті спадкодавця, а також факт існування між ними відносин, які належать до сімейних.

Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Зокрема згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного суду України та листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Отже, норми чинного законодавства визначають, що для встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім'єю має істотне значення факт відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в паспорті особи. А як вбачається з копії паспорта позивача, вони разом з померлою ОСОБА_8 були зареєстровані за різними адресами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і

заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач допитаний в якості свідка в судовому засіданні зазначив, що він піклувався про померлу, але не весь час проживав з нею, а проживав з іншими жінками, своєю матір'ю померлу не вважав, а його реєстрація в іншому місці значення не має, оскільки закон надає дозвіл йому мешкати в одній квартирі, а бути зареєстрованим в іншому місці. Він завжди давав кошти померлій ОСОБА_8, він часто їздить у відрядження, деякі речі знаходились в квартирі померлої, а інші в місці де він проживав.

Таким чином, судом встановлено, що допитані судом свідки з боку позивача та сам позивач, допитаний в суді в якості свідка, дають суперечливі за своїм змістом показання стосовно місця проживання позивача, наявності спільного бюджету та побуту з померлою ОСОБА_8, витрачання коштів, які складали сумісний бюджет тощо, надані суду документи, якими позивач обґрунтовує свої посилання на ведення спільного побуту з померлою ОСОБА_8, не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом та вели спільне господарство на протязі останніх 5 років, а з наданих квитанцій не вбачається, що за комунальні послуги сплачував саме позивач. Хоча суд погоджується з доводами позивача щодо скасування державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, але враховуючи, що дана вимога є похідною, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Харківська міська рада, приватний нотаріус ХМНО Купровська Я.М., приватний нотаріус ХМНО Остапенко Є.М. про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю, визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 02 березня 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ