ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року м. Чернівці

справа №723/2170/18

провадження №22ц-822/56/18

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.Ю.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Андрушків С. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позички, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2018 року, постановлену під головуванням судді Дедик Н.П.,

встановив :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позички.

У серпні 2018 року позивач також подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов'язані з перешкоджанням у використанні нею, ОСОБА_1, комерційних приміщень торгового центру, які знаходяться по АДРЕСА_1 та/або виселення ОСОБА_1 з цих приміщень, а саме : приміщень першого поверху торгового центру, зазначених у плані 1-3 площею 11,2 кв. м., 1-5 площею 7,1 кв. м., 106 площею 1,6 кв. м.,1-7 площею 8,2 кв. м.,1-8 площею 11,1 кв. м, 1-9 площею 15,9 кв. м., 1-38 площею 2,9 кв.м.,1-39 площею 4,0 кв.м; частину торгового залу першого поверху торгового центру, зазначеного у плані 1-2 площею 299,1 кв.м.; приміщень першого поверху торгового центру, позначених у плані 1-25 (гарячий цех) площею 20,1 кв.м., 1-27 площею 19,3 кв.м.(цех для виготовлення піци), 1-29 площею 6,1 кв.м. (мийка), 1-30 площею 189 кв.м. (зал піцерії), 1-33 площею 2,9 кв.м. (вбиральня).

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що підстави вважати, що рішення суду в даній справі може бути не виконане або утрудниться його виконання відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позички комерційних площ торгового центру від 01 серпня 2015 року,укладених між ОСОБА_2, ОСОБА_1та ОСОБА_3

Вимоги позивача відповідно до пред'явленого позову є вимогами немайнового характеру.

Можливе рішення суду про задоволення вищевказаного позову не потребує примусового виконання, а тому відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду.

Вимогою апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_2, використовуючи умови удаваних договорів та заявляючи про закінчення строку їх дії, здійснює протидію господарської діяльності позивача та її контрагентів, намагається позбавити її законних прав на користування майном, що належить на праві спільної сумісної власності подружжя, позивач намагається фактично вирішити спір по суті. Більше того, зазначеним твердженням апелянт вийшов також за межі позовних вимог, намагаючись захистити свої права на користування майном, «що належить на праві спільної сумісної власності подружжя».

Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, зіславшись на вимоги статей 149, 150 ЦПК України, згідно яких забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Посилання заявника на те, що наслідком відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову може бути істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновленні прав та інтересів позивача, є надуманими і спростовується наведеним вище обґрунтуванням рішення суду першої інстанції.

Необґрунтованими та надуманими і такими, що протирічать вимогам процесуального законодавства України є посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 60, 63, 64, 65, 66 Сімейного кодексу України та діяв упереджено по відношенню до позивача на користь відповідача. Зокрема, як передбачено ст.ст. 149, 150 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, керуючись вимогами тільки норм процесуального законодавства. На цій стадії застосування норм матеріального права, тобто встановлення обставин справи, фактичне вирішення питання про права та обов'язки сторін не допускається.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду має бути залишена без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року

Головуючий М. І. Кулянда

судді: Н. Ю. Половінкіна

О.О. Одинак