Ухвала

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 376/2092/16-ц

провадження № 61-12593 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 11 січня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - голова правління публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення майнової шкоди, заподіяної наданням банківської послуги,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - голова правління ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення майнової шкоди, заподіяної наданням банківської послуги, у якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь 8 726 грн 64 коп. майнової шкоди та 1 000 000 грн моральної шкоди.

З метою забезпечення позову ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просив на час розгляду справи заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії щодо нарахування процентів та будь-яких штрафних санкцій (штрафів і пені) за кредитним договором SAMDNWC8 (банківські рахунки № НОМЕР_1, НОМЕР_2); вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з відкритих особових базових банківських рахунків НОМЕР_3, НОМЕР_4 за договорами про заощадження вклади «Мультивалютні» SAMDN1920 від 28 грудня 2010 року, SAMDN1921 від 28 грудня 2010 року, SAMDN1922 від 28 грудня 2010 року, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк»; вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з особових базових банківських рахунків, яким відповідають платіжні картки НОМЕР_5, НОМЕР_6; без участі і відома позивача відкривати нові рахунки на його ім'я; змінювати розмір кредитного ліміту за кредитним договором SAMDNWC8; вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з інших джерел його прибутків.

При цьому, ОСОБА_4 посилався також на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняє дії по автоматичному погашенню заборгованості за кредитним договором SAMDNWC8 з його депозитних рахунків, внаслідок чого позивачеві заподіюється шкода, що призводить до обмеження його прав розпоряджатися своїми грошовими коштами. Вказує, що банк ухиляється від виконання судових рішень, а у випадку задоволення позову, він не зможе протягом розумних і встановлених законом строків повернути собі кошти, які банк стягнув з нього автоматично, тому невжиття заходів забезпечення позову, на його думку, може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Київської області від 11 січня 2018 року, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк» на період розгляду даної справи вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з відкритих на ОСОБА_4 особових базових банківських рахунків НОМЕР_3, НОМЕР_4, з особових базових банківських рахунків, яким відповідають платіжні картки НОМЕР_5, НОМЕР_6, з інших джерел прибутків за кредитним договором SAMDNWC8. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення судів в частині задоволення заяви обґрунтовані наявністю передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову у виді заборони вчиняти будь-яке стягнення чи автоматичне погашення заборгованості по банківських рахунках позивача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову про повернення цих коштів і такий вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами. У частині відмови у задоволенні інших вимог ОСОБА_4 суди виходили з того, що вони не є співмірними із заявленими позовними вимогами та можуть перешкоджати господарській діяльності банку.

7 лютого 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв'язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 11 січня 2018 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому посилається на порушення судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення статей 151, 152 ЦПК України (далі - ЦПК) (в редакції, чинній на час розгляду заяви у суді першої інстанції) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статей 151, 152 ЦПК) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 11 січня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - голова правління публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення майнової шкоди, заподіяної наданням банківської послуги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель