Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 314/1833/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц /778/915/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

за участі:

заявника ОСОБА_2 та його представника - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати безвісно відсутнім свого батька ОСОБА_4.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Петро-Михайлівка, Вільнянського району, Запорізької області. Ще в дитинстві, після чергової сварки, його батько ОСОБА_4 зібрав свої речі та назавжди пішов з сім'ї, місце його знаходження на теперішній час не відомо. Батько ніколи не цікавився його життям, його вихованням займалася мати. Влітку 1994 року він отримав чисельні опіки тіла, внаслідок чого в квітні 2015 року висновком МСЕК він був визнаний інвалідом з дитинства. Зараз він намагається оформити пенсію у зв'язку з втратою годувальника, тому, оскільки місцезнаходження його батька невідоме, просив визнати його безвісно відсутнім.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за

таких підстав.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу

у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 30.10.17р.,

яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження заявника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками вказані: батьком - ОСОБА_4, матір»ю - ОСОБА_5 (а.с. 5).

Згідно зі змістом заяви, підтриманої ОСОБА_2, його батько пішов із сім»ї до 1994р. та більше не повертався, та сім»єю та дітьми не цікавився. Та з цього часу про нього у заявника не мається ніяких відомостей.

Згідно наданої довідки ПАТ «Петромихайлівське» - ОСОБА_4 працював в господарстві: з 23.06.1990р. по 08.02.1991р., з 05.05.1992р по 20.04.1993р., з 16.05.1993р по 11.03.1995р., з 22.03.1995 по 17.04.1996р. (а.с. 9).

З довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що він народився в РФ, Білгородська область, Шубкинський район, с. Істобне, громадянин ОСОБА_6, у ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Петро-Михайлівка, але 19.02.1991р. знятий з реєстрації (а.с. 10).

За зверненням ОСОБА_4 органами досудового розслідування відкрито кримінальне провадження № 0000869, відомості про яке внесені до ЄРДР, згідно з яким обставинам зникнення ОСОБА_4, який з 1994р. пішов з сім»ї та місцезнаходження якого до теперішнього часу невідоме, надана правова кваліфікація за ч. 1 ст. 115 КК України. Відомостей про наслідки розшуку ОСОБА_4 не мається, цю особу станом на час розгляду справи не розшукано.

Вищевказані документи та їх копії на час розгляду справи є вичерпними доказами, які мав заявник на підтвердження обставин, викладених в заяві.

Суд першої інстанції відмовив в задоволені заяви, оскільки не було встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, безвісно відсутнім.

В апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду справи заявник та його адвокат посилаються на невідповідність цих висновків суду наданим у справу доказам, за якими вбачається, що мається кримінальне провадження за фактом зникнення його батька, порушене за ознаками ст. 115 КК України, та прийнятими органами досудового слідства заходами з серпня 2017р. його батько не був розшуканий.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду та відкидає доводи апеляційної скарги як необґрунтовані з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно

відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Як вбачається із частини 3 вищевказаної статті, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Статтею 247 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісті, або обставини, що дають підстави припускати її загибель від нещасного випадку.

Стаття 248 ЦПК України передбачає порядок забезпечення розгляду справ цієї категорії, згідно з яким суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Стаття 43 ЦК України передбачає, перш за все, з»ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, яких приймав заявник або його родичі для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому при розгляді справ такої категорії необхідно з»ясування всіх обставин щодо зникнення особи, вжитих для її розшуку заходів, а також місця її проживання, яким за положеннями ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Між тим, заявник, посилаючись на відсутність реєстрації ОСОБА_4 в с. Петро-Михайлівка, взагалі не з»ясовував, чи може проживати його батько в цьому ж селі без реєстрації, або в будь-якому іншому місці цього району, області.

Разом з тим, дані про відсутню особу можуть міститися у довідках адресних столів (бюро), документах про постійну (тимчасову реєстрацію), у довідках про те, коли громадянин останній раз сплачував комунальні послуги, користувався пільгами, отримував поштові перекази і кореспонденцію, докази вживання заходів по встановленню місця знаходження громадянина, відносно якого ставиться питання про визнання його безвісно відсутнім (відповідні запити суду, довідки з адресних столів), докази відсутності відомостей про інше місце проживання громадянина, докази відсутності або наявності умисної поведінки громадянина, що ховається від відбування покарання, примусового виконання судових актів і актів інших органів, знімав з рахунків грошові кошти тощо.

Особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність відомостей у заявника про місце її перебування. Не може вирішуватись питання про визнання особи безвісно відсутньою, якщо особа хоча і відсутня, але є інформація про місце її перебування.

В ході розгляду справи заявник не зміг пояснити суду, які відомості та від яких органів слід витребувати, яких свідків слід допитати.

Органами досудового розслідування, які внесли відомості за заявою ОСОБА_2 в

ЄРДР лише в серпні 2017р., тобто вже після звернення останнього із заявою до суду 17 тра-

вня 2017р. про визнання батька безвісно відсутнім, ще не закінчені дії з розшуку ОСОБА_4 Про результати розгляду його заяви відомостей не мається.

Крім того, вже станом на лютий 1991р. ОСОБА_4 не мав реєстрації на території Петро-Михайлівської сільської ради. Та не було взагалі встановлено, де знаходилось постійне місце проживання ОСОБА_4 після зняття з реєстрації у с. Петро-Михайлівка 19.02.1991р., оскільки, як слідує з довідки про його роботу, ще у квітня 1996р. він знаходився на території цього села, працюючи сезонним працівником у Петромихайлівському господарстві.

Отже, судом першої інстанції було правильно визнано, що заявник не намагався встановити місце знаходження свого батька до часу подання заяви про визнання його безвісно відсутнім шляхом звернення до відповідних органів, а також не вживав заходів щодо сповіщення суду про свідків, які могли бачити його батька у той період та указати про його наміри або обставини відсутності у місці мешкання та роботи після 1996р.

Зазначаючи в заяві щодо відсутності даних про місце знаходження батька з 1994р., в той же час заявник надає довідку про те, що до 1996р. останній мешкає та працює на території села Петро-Михайлівка.

Надавши інформацію про порушене кримінальне провадження, заявник не надав інформації про вчинені органами досудового розслідування дії, зокрема, допит свідків, дані розшуку.

Крім того, не встановлені і обставини, що загрожували смертю ОСОБА_4, або обставини, що дають підстави припускати його загибель від нещасного випадку.

Таким чином, оскільки суду не відомо, яка інформація та в яких органах може знаходитись про батька заявника - ОСОБА_4, а заявник та його представник не надали таких відомостей, то суд дійшов правильного висновку про недостатність тих документів, які надані заявником, для задоволення його заяви.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення за переоцінкою доказів, які визнані недостатніми у своїй сукупності для однозначного висновку щодо зникнення ОСОБА_4, апеляційний суд не вбачає, тому у відповідності до положень ст. 375 ЦК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2018р.

Головуючий:

Судді: