ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3625/15-ц

Провадження № 22-ц/818/27/18

05 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі - Приватне підприємство «Гео-Майстер», Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Поліщук Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства (ПП) «Гео-Майстер», Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «ПроКредит Банк», після уточнення якого у квітні 2018 року ( т.2 а.с. 157 161) остаточно просила: визнати оцінку вартості нерухомого майна, здійснену оцінювачем ПП «Гео-Майстер» 22.11.2013 року, неякісною; визнати дії ПП «Гео-Майстер» з надання висновку у звіті про незалежну оцінку вартості нерухомого мана від 22.11.2013 року протиправними; визнати результати оцінки вартості нерухомого маіна на основі звіту ПП «Гео-Майстер» від 22.11.2013 року недійсними; стягнути з ПАТ «ПроКредит Банк» 109 496 грн. в якості відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.

Позов мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебувало в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк» відповідно до договору іпотеки № 6121-ІД-02 від 17.05.2007 року, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1, в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою № 6121 від 20.04.2006 року, договором про надання траншу № 2.21325/6121 від 17.05.2007 року, договором про надання траншу № 207.29059/FW202.97 від 02.10.2008 року в загальному розмірі 215 114 грн. 54 коп., а саме: на належну ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 47,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Квартира). Стягнення звернуто шляхом надання ПАТ «ПроКредит Банк» права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі покупцю за ціною, яку буде визначено субєктом оціночної діяльності не раніше, ніж за 30 календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу. Виселено ОСОБА_1 з Квартири. Надано ПАТ «ПроКредит Банк» право проводити всі необхідні дії, повязані з державною реєстрацією речових прав на Квартиру, що передують укладенню договору купівлі - продажу від власного імені, включаючи право внесення даних до Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отримання відповідних витягів з нього тощо.

За договором договору купівлі продажу від 26.11.2013 року (надалі Договір) зазначена квартира була продана ОСОБА_2.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна ПП «Гео-Майстер» від 22.11.2013 року, ринкова вартість квартири станом на 22.11.2013 року складає 196 000 грн. Пунктом 4 Договору вартість квартири визначена на рівні проведеної оцінки - 196 000 грн. Процедури узгодження ціни продажу квартири з іпотекодавцем додержано не було. При здійсненні оцінки квартири ПП «Гео-Майстер» не дотримувалося вимог законів та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність оцінювачів обєктів нерухомого майна. Внаслідок чого оцінка виконана ПП «Гео-Майстер» є заниженою, що порушує майнові права іпотекодавця ОСОБА_1, оскільки іпотекодержатель мав би отримати від продажу квартири на 109 496 грн. більше ніж отримав. Зазначені кошти позивач просила стягнути з ПАТ «ПроКредит Банк» на свою користь в рахунок відшкодування завданої їй матеріальної шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неякісною оцінку вартості Квартири, протиправними дії дії ПП «Гео-Майстер» з надання висновку про оцінку, недійсними результати оцінки вартості квартири отриманої ПАТ «ПроКредит Банк» на основі наданого ПП«Гео-Майстер» звіту від 22.11.2013 для задоволення своїх вимог як іпотекодержателя. Стягнуто з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 109 496 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 1 094 грн. 96 коп. судового збору. Стягнуто з ПП «Гео-Майстер» на користь ОСОБА_1 730 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки 26.11.2013 року ПАТ «ПроКредит Банк» реалізувало ОСОБА_2 Квартиру за ціною 196 000 грн., визначеною ПП «Гео-Майстер» у звіті про оцінку від 22.11.2013 року. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8092/13325 від 12.01.2018 р. ринкова вартість двокімнатної Квартири станом на 22.11.2013 р. складала 305 496 грн. Тобто, різниця між ринковою вартістю зазначеної Квартири, визначеною висновком експерта, та ринковою вартістю, визначеною ПП «Гео-Майстер» у звіті від 22.11.2013 р., становить 109 496 грн. Оцінювач занизив ринкову вартість квартири на 56 % від дійсної на той час ринкової вартості, що є порушенням майнових прав позивача, передбачених ст. 41 Конституції України. Зазначена сума є збитками іпотекодавця ОСОБА_1 за наслідком реалізації іпотекодержателем ПАТ «ПроКредит Банк» зазначеної квартири, оскільки згоди іпотекодавця на реалізацію квартири саме за ціною, визначеною ПП «Гео-Майстер» 22.11.2013 р., матеріали справи не містять. Ціна предмета іпотеки з ОСОБА_1 не узгоджувалась. Також зроблено висновок, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року мала б бути визначена початкова ціна предмета іпотеки у відповідності до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Визнаючи оцінку ПП «Гео-Майстер» неякісною, його дії протиправними, а результати оцінки недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що оцінка Квартири, визачена у звіті, є нижчою за ринкові ціни на цей вид майна, що встановлено висновком судової будівльно - технічної експертизи. Договір між ПАТ «ПроКредит Банк» і ПП «Гео-Майстер» при виконання оцінки Квартири, інформація оцінювача щодо вартості обєкта оцінки не відповідають вимогам законів та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність оцінювачів обєктів нерухомого майна. Звіт ПП «Гео-Майстер» від 22.11.2013 року не внесений до Єдиної бази даних звітів про оцінку, йому не присвоєний реєстраційний номер. Звіт про оцінку майна від 22.11.2013 року переданий ПАТ «ПроКредит Банк» 18.12.2013 року, тобто вже після укладення договору купівлі-продажу між ПАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_2

В апеляційній скарзі АТ «ПроКредит Банк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та, як насідок, незаконність і необґрунтованість рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при реалізації предмета іпотеки ПАТ «Про ОСОБА_3» узгоджував звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку» шляхом направлення на адресу іпотекодавця письмових повідомлень від 26.02.2013 року про намір укласти договір купівлі продажу. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання повідомлень, ОСОБА_1 про намір купити предмет іпотеки не повідомила. Тому іпотекодержатель звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_1 брала участь у судових засіданнях та оскаржила рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року. Закон передбачає два варіанти визначення ціни за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності. Суд в рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки визначив спосіб визначення ціни на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності. Банк на виконання вимог ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» забезпечив виготовлення незалежної оцінки майна, тому до нього не може бути застосована передбачена зазначеною нормою закону відповідальність. В матеріалах справи відсутні достовірні й однозначні докази того, що оцінка і, відповідно, ціна квартири були на рівні, нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Апелянт вважає, що суд безпідставно встановив факт невиконання ним вимог ухвали суду від 11.05.2018 року про витребування повного звіту про оцінку майна, оскільки він повідомляв суд про відсутність у нього цього документу. Висновок експертизи, на якій посилався суд, містить неоднозначні висновки, що робить неможливим використання його для визначення розміру завданих позивачу збитків. Також суд не врахував правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17 про те, що правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, повязаних зі скасуванням юридичних актів чи визнання недійсними правочинів. Тому підлягає припиненню провадження у справі за позовом про визнання неякісною оцінки, визнання дій субєкта оціночної діяльності протиправними та визнання результатів оцінки недійсними.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року було задоволено позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно, виселення, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 642/2843/13-ц. Вирішено в рахунок часткового погашення заборгованості за Рамковою угодою № 6121 від 20.04.2006 року, договором про надання траншу № 2.21325/6121 від 17.05.2007 року, договором про надання траншу № 207.29059/FW202.97 від 02.10.2008 року в загальному розмірі 215 114 грн. 54 коп. звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредит Банк» (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги), відповідно до договору іпотеки № 6121-ІД-02 від 17.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1657, а саме: квартиру загальною площею 47,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, шляхом надання АТ «ПроКредит Банк» права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі покупцю за ціною, яку буде визначено субєктом оціночної діяльності не раніше, ніж за 30 календарних днів до укладання відповідного договору купівлі-продажу. Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2. Надати ПАТ «ПроКредит Банк» право проводити всі необхідні дії, повязані з державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_3, що передують укладенню договору купівлі- продажу від власного імені, включаючи право внесення даних до Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отримання відповідних витягів з нього тощо (т.1 а.с. 10-13).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1п. ОСОБА_6 відхилена, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.07.2013 року залишено без змін (а.с. 14-19).

На виконання вказаного рішення суду 26.11.2013 року ПАТ «ПроКредит Банк» уклав із ОСОБА_2 Договір, відповідно до якого продав останній Квартиру за 196 000 грн. (т.1 а.с. 22 23).

Згідно пунктів 3, 6 Договору право продажу квартири від свого імені надано Продавцю на підставі Рішення іменем України, виданого Ленінським районним судом м.Харкова від 02.07.2013 року по справі № 642/2843/13 ц, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 25.10.2013 року. Ринкова вартість Квартири становить 196 000 гривень згідно Висновку про вартість майна, виданого ПП « Гео Майстер» 22.11.2013 року.

Згідно витягу з екз.№ 01 Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна квартири 4 в житловому будинку № 67 А по вул. Клапцова у м. Харкові, станом на 22.11.2013 року ринкова вартість обєкту оцінки складає 196 000 грн. (т.2 а.с. 197 198). Оцінка виконана на підставі укладеного 22.11.2013 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Гео Майстер» договору № В-13209 на виконання оцінки вартості нерухомого майна ( надалі Договір від 22.11.2013 року) (т.2 а.с.185).

Судова колегія погоджується з висновком суду, що зазначений звіт від 22.11.2013 року складено з порушенням вимог ст.ст. 12, 31 Закону України № 2658-III від 12 липня 2001 року «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ( надалі Закон № 2658 ІІІ) , п.12 Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231, п. 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки нерухомого майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 231 від 04.03.2013).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

За змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім.

Спори, пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку ( ст. 33 Закону № 2658-III). Частиною друггою ст. 32 цього Закону передбачено відповідальність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до ст. 12 Закону № 2658-III звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Оцінювачі та субєкти оціночної діяльності зобовязані: дотримуватися під час здійснення оціночної діяльності вимог цього Закону та нормативно-правових актів з оцінки майна; забезпечувати обєктивність оцінки майна, повідомляти замовника про неможливість проведення обєктивної оцінки у звязку з виникненням обставин, які цьому перешкоджають; забезпечувати збереження документів, які отримані під час проведення оцінки від замовника та інших осіб; забезпечувати конфіденційність інформації, отриманої під час виконання оцінки майна, відповідно до закону; виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством (Стаття 31 Закону № 2658-III).

Згідно п. 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки нерухомого майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 231 від 04.03.2013) (далі Національний стандарт № 1) визначення ринкової вартості обєкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість обєкта оцінки.

Судом встановлено, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8092/13325 від 12.01.2018 р. ринкова вартість двокімнатної квартири № 4, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клапцова, буд. 67-а, станом на 22.11.2013 р. складала 305 496 грн. (Т.2 а.с. 129 142). Різниця між ринковою вартістю зазначеної квартири, визначеною висновком експерта, та ринковою вартістю, визначеною оцінювачем ПП «Гео-Майстер» у Звіті від 22.11.2013 р., становить 109 496 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що при визначенні вартості нерухомого майна ПП «Гео-Майстер» повинен був дотримуватись процедури та методики визначення ринкової вартості квартири ОСОБА_1 та визначити її на рівні звичайних цін на цей вид майна.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України ПП «Гео - майстер» не надав суду доказів наявності у нього інформації, якою він користувався при підготовці висновку щодо вартості майна та не надав повного Звіту, складеного відповідно до вимог ст. 12 Закону № 2658 ІІІ.

За змістом листа Фонду державного майна України від 29.12.2016 року № 10-36-25731 (Т.2 а.с.221) звіт про оцінку є дійсним за умови включення інформації зі звіту про оцінку до Єдиної бази та присвоєння такому звіту про оцінку реєстраційного номера (пункт 12 Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 231). Звіту оцінювача ПП «Гео-Майстер» від 22.11.2013 до Єдиної бази даних звітів про оцінку не внесено.

При цьому судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неможливості надання Банком копії повного Звіту про незалежну оцінку неорухомого майна від 22.11.2013 року, оскільки відповідно до умов Договору № В-13209 від 22.11.2013 року укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ПП «Гео Майстер» звіт виконувався в одному екземплярі з наданням нотаріусу одного екземпляру витягу зі звіту (пункт 3.1.1. Договору № В-13209 ).

Висновки суду про невідповідність положень пункту 3.1.1. Договору № В-13209 вимогам Національного стандарту № 1 (пункти 59, 61) змісту зазначеного довговору не спростовують та не можуть змінювати визначений ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядок розподілу тягара доказування.

Судова колегія також враховує, що представник відповідача ПП «Гео-Майстер» - ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від 01.02.2018 року, в судовому засіданні в судв першої інстанції від 03.04.2018 року під час обговорення клопотання представника позивача про витребування доказів заявив про відсутність у ПП «Гео-Майстер» примірника вищезазначеного звіту (т.2 а.с. 168).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.10.2018 року у задоволенні клопотання АТ «ПроКредит Банк» про витребування у ПП «Гео-Майстер» та Харківського обласного державного нотаріального архіву копії повного звіту ПП «Гео-Майстер» від 22.11.2013 року відмовлено (т.3 а.с. 11).

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з висновком суду про те, що Звіт про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, виготовлений ПП «Гео-Майстер» 22.11.2013 р., складається лише з титульної сторінки, сторінки висновку, та сертифікатів оцінювача, а тому не є документом в розумінні ст. 12 Закону № 2658 ІІІ і не міг використовуватись як підстава для визначення ціни продажу предмету іпотеки квартири АДРЕСА_4.

На час проведення оцінки ПП « Гео Майстер», останній згідно листа Фонду державного майна України від 29.12.2016 року № 10-36-25731 (Т.2 а.с.221) мав чинний сертіфікт субєкта оціночної діяльності, що надавав йому право здійснювати практичну оціночну діляьність, уклав з ПАТ «ПроКредит Банк» Договір № 10-36-25731 , умови якого виконав в повному обсязі . Витяг зі звіту був наданий нотаріусу для посвідчнення догвору купівлі продажу.

Надана судом оцінка дій нотаріуса щодо порушення підпункту 2.13 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (із змінами, станом на 26.11.2013 р. день укладення договору купівлі-продажу квартири), а саме посвідчення Договору на підставі витягу зі звіту зроблена поза межами позовних вимог і предмету спору не стосується, тому є передчасною.

Встановлений судом факт, що вищезазначений Звіт та витяг зі Звіту переданий виконавцем ПП «Гео-Майстер» замовнику ПАТ «ПроКредит Банк» згідно акту виконаних робіт 18.12.2013 року ( Т.2 а.с. 185 зворот), в той час, як договір купівлі-продажу квартири укладено та нотаріально посвідчено ще 26.11.2013 року, не спростовує факту виконання оцінки та складання звіту 23.11.2013 року.

Згідно ч.6 ст. Закону № 2658-III датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна, а не дата складання акту виконання робіт. Отсанній стосується лише взаємвідносин між сторонами за Договором № В-13209 .

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду про неможливість проведення рецензування Звіту в порядку встановленому ст. 9 Закону № 2658-III для визначення правильності застосування методики та якості проведеної оцінки у звязку з не наданням повного звіту, в якому зазначена процедура оцінки майна, застосована оцінювачем методика, доказ безпосереднього огляду майна оцінювачем, застосовані норми законодавства, тощо.

Так, за змістом ст. 4 Закону № 2658-III рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Діяльність судових експертів, пов'язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу" , з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів

місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий

запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Згідно ст. 20 Закону № 2658-III сертифікат може бути анульовано Фондом державного майна України виключно з таких підстав: за наявності порушень вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів з оцінки майна, виявлених шляхом рецензування, які призвели до визнання неякісною оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, або оцінювачами, які працюють у його штатному складі, та інших. Тобто закон визначає можливість визнання оцінки майна неякісною.

Тому судова колегія вважає, що суд правильно прийняв у якості належного та допустимого доказу неякісної оцінки Квартири висновок судової будівельно-технічної експертизи № 8092/13325 від 12.01.2018 р. стосовно ринкової вартсті квартири ПП « Гео Майстер».

Суд обгрунтовано вважжав, що значне заниження ринкової вартості квартири свідчить про порушення норм діючого законодавства у сфері оцінювання майна. А тому рішення суду в частині визнання дій оцінювача з надання висновку у Звіті про незалежну оцінку вартості Квартири від 22.11.2013 р. із заниженням ринкової вартості протиправними, а оцінки неякісною є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо неоднозначності висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8092/13325 від 12.01.2018 року не є суттєвими та висновків суду щодо неправомірності дій ПП «Гео-Майстер» при проведенні оцінки Квартири із заниженням її ринкової вартості не спростовують.

Проте, судова колегія не може погодитися з рішенням суду в частині визнання результатів оцінки недійсними. Оскільки звіт про оцінку майна містить результати проведеної оцінки вимоги про визнання результатів оцінки недійсними є фактично вимогами про визнання зазначеного звіту недісним.

За змістом статей 12, 33 Закону України № 2658-III звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВС від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17.

Тому судова колегія вважає, що суд безпідставно вважав обраний позивачем спосіб захисту - визнання результатів оцінки недійсними - ефективним та задовольнив ці вимоги. Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а у задоволенні позову в зазначеній частині належить відмовити.

Не є обгрунтованим рішення суду і в частині задоволення позову про стягнення з АТ « ПроКредит Банк» 109 000 грн. в рахунок відшкодування завданої позивачці майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із зазначеною нормою обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Суд вважав доведеним вину відповідача у завданні шкоди тому, що останній не узгодив ціну продажу іпотечного майна в порядку визначеному ч.6 ст.38 Закону України « Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV ( надалі Закон № 898-IV).

Відповідно до ст. 33 Закону № 898-IV в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

За змістом ст. 38 згаданого Закону № 898-IV право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. ( ч. 6 ст.38 Закону № 898-IV) .

Згідно ст. 39 Закону № 898-IV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду від 02.07.2013 року у цивільній справі № 642/2843/13-ц (т.1 а.с. 199 201) вбачається, що 29.07.2011 року був вчинений виконавчий напис № 2799 про звернення стягнення на Квартиру, проте при розгляді справи в суді зазначений напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню. При зверненні стягнення на квартиру суд керувався ст.39 Закону № 898-IV, що регулює судовий порядок задоволення вимог іпоткодержатля шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При визначенні початкової ціни іпотеки суд зазначив, що ціна повинна бути визначена субєктом оціночної діяльності не раніше, ніж за тридцять календарних днів до укладення відповідного договру купівлі продажу. Зазначене рішення набрало законної сили.

Надана судом оцінка висновкам викладеним у вищезазначеному рішенні суду з підстав їх невідповідності вимогам ч.1 ст.39 Закону № 898-IV суперечить вимогам ст. 129 1 Конституції України та порушує принцип правової визначеності.

Згідно матеріалів справи, що ПАТ «ПроКредит Банк» виконав вимоги рішення суду від 02.07.2013 року у цивільній справі № 642/2843/13-ц, замовив оцінку у субєкта оціночної діяльності та продав картиру за ціною, що була визначена останнім.

Обовязкового узгодження в такому випадку вартості предмету іпотеки з іпотекодавцем ч.6 ст. 38 Закону № 898-IV не передбачено.

Неправомірні дії субєкта оціночної діяльності, що виявилися у проведенні неякісної оцінки та значному заниженні ціни предмету іпотеки, не свідчить про наявність винної поведінки в діях ПАТ «ПроКрдедит Банк» при визначенні ціни продажу в договорі купівлі продажу і не є підставою для притягнення ПАТ «ПроКредит Банк» до цивільно правової відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, шо суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнанання результатів оцінки вартості квартири недійсними, стягнення на її користь матеріальної шкоди при неправильному застосуванні норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «ПроКредит Банк» є частково обґрунтованою, рішення суду першої підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання результатів оцінки майна недійсними та стягнення матеріальної шкоди, у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині належить відмовити.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ «ПроКредит Банк» є частково обґрунтованою, рішення суду в частині стягнення з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 1 094 грн. 96 коп. судового збору підлягає скасуванню.

Також, з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» належить стягнути частину судового збору, сплаченого АТ «ПроКредит Банк» при подачі апеляційної скраги, а саме 1 642 грн. 44 коп. (1094,96*1,5).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року змінити, скасувавши в частині визнанання результатів оцінки вартості квартири АДРЕСА_4, отриманої публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» на основі наданого суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання Приватним підприємством «Гео-Майстер» звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна від 22.11.2013 для задоволення своїх вимог як іпотекодержателя, недійсними та стягнення з публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 109 496 грн. і судового збору у розмірі 1 094 грн. 96 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнанання результатів оцінки вартості квартири АДРЕСА_4, отриманої публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» на основі наданого суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання Приватним підприємством «Гео-Майстер» звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна від 22.11.2013 для задоволення своїх вимог як іпотекодержателя, недійсними, стягнення з публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на свою користь матеріальної шкоди у розмірі 109 496 грн. та судового збору у розмірі 1 094 грн. 96 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 1 642 грн. 44 коп. судовго збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без зімн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_8