Справа № 466/5291/17 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/7188/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року, ухваленого судом у складі судді Білінської Г.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 та просив ухвалити рішення яким стягнути з останньої в його користь борг за договором позики в сумі 213733,02 гривень, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 24 липня 2016 року ОСОБА_4 взяла у позику в нього грошові кошти в сумі 180000,00 грн. Повернути кошти зобовязувалася до 25 серпня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі грошей написала відповідну розписку. Однак станом на 19.07.2017 року грошові кошти в розмірі 180000,00 грн. йому не були повернуті. В зв»язку з цим просив також стягнути втрати від інфляції станом на 27.06.2017 року - 28 865,62 грн., три проценти річних від проспореної суми - 4867,40 грн., що разом становить 213 733,02 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 213733 грн. 02 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2137 грн. 33 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки її не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Посилається на те, що розглянувши справу за її відсутності, суд позбавив її можливості брати участь у судовому засіданні, де вона мала намір подати заперечення проти доводів, викладених у позовній заяві та давати усні і письмові пояснення. Звертає увагу на те, що в розписці наданій суду не зазначено дати отримання коштів. Вважає, що розписка в даній справі не є належним доказом укладення договору позики з позивачем. Стверджує, що сама по собі обставина предявлення розписки позивачем не свідчить, що він має право на повернення боргу, оскільки кошти зазначені в розписці вона не отримувала від позивача. Вважає висновок щодо стягнення з неї суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та сплати трьох процентів річних від простроченої суми є передчасним та неправомірним, оскільки їй не надсилались позивачем вимоги про сплату таких. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заперечення вимог апеляційної скарги, та посилання на те, що судом надано правильну оцінку доказам та ухвалено законне рішення, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

24 липня 2016 року ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 180000,00 грн. Повернути кошти зобов»язувалася до 25 серпня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі грошей написала розписку. (а.с.29)

Станом на 19.07.2017року грошові кошти в розмірі 180000,00грн. не були повернуті.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А відтак, оскільки сторонами укладено договір позики, на підтвердження укладення якого позивачем подано суду розписку (а.с.29), і відповідачка по справі у встановлений договором строк позику не повернула, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Твердження в апеляційній скарзі на те, що в розписці, наданій суду не зазначено дати отримання коштів, і посилання, що розписка в даній справі не є належним доказом укладення договору позики з позивачем визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки відповідачкою фактично не заперечується написання такої розписки і видача її позивачеві по справі, а відсутність дати видачі розписки сама по собі не є підставою для висновку про недотримання сторонами істотних умов договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кошти, зазначені в розписці, відповідачка не отримувала від позивача є голослівним, так як остання не оспорювала відповідно до положень ст.1051 ЦК України договір позики з підстав, що кошти нею не були одержані.

Також не може прийматись до уваги твердження в апеляційній скарзі про те, що висновок щодо стягнення з неї суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та сплати трьох процентів річних від простроченої суми є передчасним та неправомірним, оскільки їй не надсилались позивачем вимоги про сплату таких, в зв»язку з тим, що ст.625 ЦПК України не встановлено обов»язку кредитора надсилання вимоги про повернення боргу для можливості застосування відповідальності боржника, визначеного цією статтею.

В зв»язку з викладеним колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст складено 18.05.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_5