Справа № 473/3882/14-ц
УХВАЛА

іменем України

"17" жовтня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: представника заявника адвоката ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ПАТ «Вознесенський спецагропромтранс» - ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність в.о. начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність в.о. начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги заявник зазначав, що в провадженні Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на його користь коштів у загальному розмірі 152 023 грн. 60 коп., відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.11.2016 року. Проте, з часу відкриття виконавчого провадження рішення суду не виконується. Зазначене державний виконавець обґрунтовував відсутністю у боржника доходів та майна, на яке можливо звернути стягнення.

Разом з тим, заявнику стало відомо, що ОСОБА_5 на праві власності належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

Між тим, державний виконавець не вчиняє всіх передбачених законом заходів щодо звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно з метою виконання рішення суду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, а також зобовязати останнього вчинити передбачені законом дії, направлені на реалізацію належної ОСОБА_5 ? частки квартири.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав. Надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.

Державний виконавець у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_4 Вказував на відсутність законних підстав для здійснення дій, направлених на примусову реалізацію належної боржнику ? частки квартири, оскільки за наявності неповнолітніх дітей, які мають право користування спірним майном, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Проте такий дозвіл не був наданий.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Вознесенський спецагропромтранс» - ОСОБА_2 у судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 підтримав, вважаючи її обґрунтованою.

Боржник, представники інших заінтересованих осіб у судове засідання не зявилися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали зведеного виконавчого провадження № 53168237, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.11.2016 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 було стягнуто кошти в загальному розмірі 152 023 грн. 00 коп.

На підставі обумовленого рішення 09.12.2016 року судом був виданий виконавчий лист, який стягувач пред'явив до примусового виконання.

07.08.2017 року державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження, яке в подальшому, згідно постанови державного виконавця від 08.08.2017 року, було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 53168237 про стягнення з ОСОБА_5 коштів на користь юридичних осіб.

В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області було проведено ряд виконавчих дій, зокрема щодо отримання інформації про наявність у боржника доходів та майна. Так, згідно витягу з електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було встановлено, що боржнику належить ? частка квартири АДРЕСА_1.

Обумовлене майно належить ОСОБА_5, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.09.2015 року, ухваленого в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Також з матеріалів справи вбачається, що в звязку з укладеним 20.09.2011 року ОСОБА_5, як фізичною особою підприємцем, кредитного договору вищевказана квартира перебуває під іпотекою.

Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, державним виконавцем не встановлено.

Разом з тим, останнім було встановлено, що право користування вищевказаною квартирою мають неповнолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в звязку з чим 13.08.2018 року державний виконавець звернувся до органу опіки та піклування з поданням «Про надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна». Між тим, такий дозвіл у передбаченому законом порядку, наданий не був.

Аналізуючи доводи та заперечення учасників провадження, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

За змістом ст.1 цього Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений розділом VII Закону.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 48 даного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя (ч.1 ст. 51 Закону).

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, вищевказаним Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до нього.

Так, Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 (далі - Інструкція) визначає особливості організації з примусового виконання рішень та спрямована на забезпечення належного, своєчасного та неупередженого їх виконання.

Згідно п. 28 розділу VІІІ Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Як зазначалося вище, такий дозвіл отримано не було. Відмова в його наданні не була оскаржена в передбаченому законом порядку.

Таким чином, відсутність відповідного дозволу, а також необхідної сукупності умов, передбачених ч.1 ст. 51 Закону щодо можливості звернення на заставлене майно, свідчить про неможливість передачі на реалізацію нерухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_5

Отже, враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 258-260, 268, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність в.о. начальника Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повне судове рішення складено 22.10.2018 року.

Суддя Л.В.Лузан