Постанова

Іменем України

01 листопада 2018 року

м. Київ

справа №541/2862/13-ц

провадження № 61-12480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - Скирда ВладиславЄвгенович,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус»,

представник товариства з обмеженою відповідальністю «Пермус» -Сидоренко Олена Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Абрамова П. С., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Миргородського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТОВ «ФК «Поліс»), публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») до ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Пермус» (далі - ТОВ «Пермус») про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс», треті особи: ТОВ «Пермус», ОСОБА_6, про визнання недійсними і розірвання кредитного договору та договору іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс» про припинення поруки та договору про внесення змін до кредитного договору, розірвання договору поруки та договору про внесення змін до кредитного договору.

14 грудня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із заявою про забезпечення їх зустрічних позовів, у якій просили: в цілях забезпечення зустрічного позову: заборонити ТОВ «ФК «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з користування і розпорядження нежитловим приміщенням АДРЕСА_1; заборонити ТОВ «ФК «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з передачі нежитлового приміщення АДРЕСА_2 - іншим особам; заборонити ТОВ «ФК «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям займати нежитлове приміщення АДРЕСА_3

Указували, що невжиття заходів забезпечення зустрічного позову у випадку задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки утруднить чи приведе до неможливості виконання рішення суду, так як дозволить відповідачам здійснити відчуження нежитлового приміщення на користь інших осіб.

Ухвалою Миргородського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року заяву ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про забезпечення зустрічних позовів задоволено частково.

З метою забезпечення зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс» про визнання недійсним та розірвання кредитного договору та договору іпотеки і зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «ФК «Поліс» про припинення поруки за договором поруки та договору про внесення змін до кредитного договору, розірвання договору поруки та договору про внесення змін до кредитного договору:

- заборонено ТОВ «ФК «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження нежитловим приміщенням загальною площею 269, 6 кв. м, розташованим по АДРЕСА_4

- заборонено ТОВ «ФК «Поліс», державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб'єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям вчиняти будь-які дії з передачі нежитлового приміщення загальною площею 269, 6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_5, - іншим особам.

В іншій частині заяви про забезпечення зустрічного позову відмовлено.

Забезпечення позову здійснено на період розгляду справи.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору від 04 липня 2008 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5, суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосує наслідки недійсності правочину, похідним від якого є договір іпотеки від 04 липня 2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та МП «Мрія», предметом якого є нежитлове приміщення АДРЕСА_6 що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, яке може бути ухвалено.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Поліс» задоволено. Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 грудня 2017 року в частині задоволення заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 про забезпечення позову скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у разі забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій з користування і розпорядження нежитловим приміщенням, вчинення будь-яких дій з передачі його іншим особам, це призведе до здійснення перешкод господарській діяльності ТОВ «ФК «Поліс». Крім того, судом встановлено, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року у цій справі вже застосовано заходи забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, що унеможливлює його відчуження відповідачем за зустрічним позовом до ухвалення судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову є необхідним, оскільки зустрічні позови ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заявлене, у тому числі про визнання недійсним договору іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, на яке накладено арешт, однак відповідач продовжує укладати договори оренди щодо нього.

У серпні 2018 року ТОВ «ФК «Поліс» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про забезпечення зустрічного позову, оскільки вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, яка здійснює таку діяльність відповідно до закону.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що між сторонами тривалий час існують спірні правовідносини, які виникли з приводу виконання кредитного договору, укладеного 04 липня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5

У ході розгляду справи первісний позивач - ПАТ «ВТБ Банк» уклав з ТОВ «ФК «Поліс» договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, у тому числі і щодо виданого ОСОБА_5 кредиту та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки та застави, що стало підставою для залучення вказаного товариства до розгляду справи.

Предметом судового спору є, як сама кредитна заборгованість, так і визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та припинення договору поруки.

Предметом іпотеки, яка забезпечує виконання кредитного договору від 04 липня 2008 року, є нежитлове приміщення №1 по АДРЕСА_7

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України 2004 року види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів

забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України 2004 року поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України 2004 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми,обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову від 14 грудня 2017 року, оскільки ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 листопада 2017 року у цій справі вже застосовано заходи забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, що унеможливлює його відчуження відповідачем за зустрічним позовом до ухвалення судового рішення. А у разі забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій з користування і розпорядження нежитловим приміщенням, вчинення будь-яких дій з передачі його іншим особам, це призведе до здійснення перешкод господарській діяльності ТОВ «ФК «Поліс».

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк