ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/3924/13-ц

провадження № 22-ц/781/242/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Кіселика С.А., Гайсюка О.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

за участю представника ОСОБА_1-ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградська міська рада, публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», ОСОБА_6, про вселення, зобов'язання передати квартиру, не чинити перешкоди у її користуванні, виселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Кіровоградська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградська міська рада, публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», ОСОБА_6 про вселення, зобов'язання передати квартиру, не чинити перешкоди у її користуванні, виселення.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2006 році на підставі підробленого рішення суду його було знято з реєстрації за постійним місцем проживання у зазначеній квартирі. У подальшому, без його відома, квартира була приватизована його матір'ю ОСОБА_7 та братом ОСОБА_6 та за договором купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року продана ОСОБА_4

Позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2013 року визнано недійсними та скасовано розпорядження Кіровоградської міської ради від 21 серпня 2006 року № 41505 про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Позивач зазначив, що незаконним зняттям його з реєстрації і приватизацією квартири порушене його право користування спірною квартирою, як житлом. Також зазначав, що всі наступні правочини щодо її відчуження є незаконними.

Просив суд вселити ОСОБА_1 в квартиру № АДРЕСА_1 Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_4 передати ОСОБА_1 квартиру № АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначила, що ОСОБА_1 не був і не є членом її сім'ї, а тому після відчуження їй квартири його матір'ю та братом, він втратив право користування квартирою. Крім того, реєстрація ОСОБА_1 за постійним місцем проживання у спірній квартирі не поновлена.

Справа в судах розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 Зокрема, зазначає, що він незаконно був позбавлений права користування спірною квартирою внаслідок подання його матір'ю та братом до органу приватизації фальшивих відомостей про те, що він на той момент втратив право користування квартирою. ОСОБА_4, придбавши квартиру у її брата та матері за договором купівлі-продажу, зобов'язана повернути у його користування цю квартиру на підставі ст. 388, 1212 ЦК України, оскільки квартира вибула з його володіння не з його волі. Договір купівлі-продажу квартири є нікчемним, оскільки продавці не мали права відчужувати її, що встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22.03.2013 року.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09.03.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2015 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про вселення

та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою. В частині відмови у задоволенні вимог про зобов'язання ОСОБА_4 передати квартиру позивачу та її виселення із квартири залишити без змін; в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Кіровоградська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні цих вимог.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 521 грн.74 коп. судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 08.11.2017 року, за наслідками розгляду касаційних скарг сторін по справі, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09.03.2016 року в частині вирішення первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення та зобов'язання передати квартиру скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09.03.2016 року залишено без змін.

Касаційний суд в ухвалі зазначив, що апеляційний суд не врахував всупереч вимогам ч.4 ст. 338 ЦПК України мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасоване попереднє судове рішення апеляційної інстанції та не вжив заходів для повного встановлення обставин справи , не звернув увагу на те,що ОСОБА_1 має право на захист речового права. Так , встановивши наявність факту протиправного позбавлення ОСОБА_1 права користування спірним житлом, не перевірив ефективності обраного ним способу захисту його порушеного права в частині позовних вимог про виселення та передачу в користування спірної квартири. Зазначено , що апеляційний суд не звернув увагу на неправильний обраний спосіб захисту ОСОБА_1 в частині вимог про виселення ОСОБА_4 з спірного житла та про витребування спірного майна.

Відповідно до ч.5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи вбачається, що предметом розгляду в апеляційному проваджені є оскарження ОСОБА_1 рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2015 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення та зобов'язання передати квартиру. В іншій частині позовних вимог по основному позову та зустрічному позову прийняте судове рішення, яке набрало законної сили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України в частині яка є предметом розгляду в апеляційному проваджені , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1. до ОСОБА_4 про виселення та зобов'язання передати квартиру суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не має права на витребування спірної квартири на підставі ст. 388 ЦК України та у зв'язку з набуттям на неї права власності ОСОБА_4. він втратив право користування спірною квартирою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 та членам її сім'ї, дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_6, на підставі ордера від 25 березня 1983 року № НОМЕР_1 було надано у користування квартиру АДРЕСА_1, якій рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 58 від 21 січня 1985 року присвоєно нову адресу - АДРЕСА_2 (а.с.8,т.1).

Розпорядженням виконкому Кіровоградської міської ради від 21 серпня 2006 року № 41505 вищевказана квартира була безоплатно передана у спільну часткову власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6, на ім'я яких Кіровоградською міською радою видане свідоцтво про право власності від 21 серпня 2006 року № 41505, яке зареєстроване обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 23 серпня 2006 року за № 15829060. (а.с.223-225, т.1).

12 вересня 2006 року між ОСОБА_6, який діяв від свого імені та за довіреністю від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання набула право власності на квартиру № АДРЕСА_1 (а.с.11-12,т.1).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2013 року, яке набрало законної сили, зазначене вище розпорядження міської ради та свідоцтво про право власності на квартиру визнано недійсним.

У визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2006 року відмовлено (а.с.13-18,т.1).

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1, який є членом сім'ї наймача спірної квартири, було незаконно, з використанням підробленого рішення суду, знято з реєстраційного обліку за місцем проживання та приватизацією квартири № АДРЕСА_1 позбавлено права на житло.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.9 ЖК України).

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд Кіровоградської області від 09.03.2016 року своїм рішенням вселив ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язав ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою.

Встановлені обставини свідчать , що суд відновив порушене право ОСОБА_1 , щодо користування спірним житловим приміщенням.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшла висновку, що позовні вимог в яких ОСОБА_1 просить суд зобов'язати ОСОБА_4 передати спірну квартиру ОСОБА_1, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем такий спосіб захисту вибраний не правильно, так як вимога про зобов'язання ОСОБА_4 передати спірну квартиру не ґрунтується на нормах матеріального права.

Посилання ОСОБА_1 на статтю 388 ЦК України, як на підстави повернення квартири ОСОБА_1 є безпідставними.

Стаття 388 ЦК України визначає право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 участі у приватизації спірної квартири не приймав.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2013 року визнано недійсними та скасовано розпорядження Кіровоградської міської ради від 21 серпня 2006 року № 41505 про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Встановленні обставини свідчать , що ОСОБА_1 після зазначених дій набув право користування спірною квартирою, оскільки його право на користування квартирою було відновлене , однак не набув право власності на спірну квартиру,відповідно вимоги про повернення йому квартири як власнику майна є безпідставними оскільки не підтверджуються належними доказами та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Не може бути підставою для повернення, ОСОБА_1 спірної квартири і доводи , що приватизація спірної квартири відбулась з порушенням . В даному випадку відновлюється тільки його порушене право у зв'язку з неправомірними діями під час приватизації , тобто відновлюється статус користувача спірною квартирою відповідно до норм діючого законодавства.

В частині виселення ОСОБА_4 із спірної квартири, вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вселилась в спірну квартиру на законних підставах і зазначені обставини на час розгляду справи є чинними , а доводи позивача , що вселення його до спірної квартири є підставою для виселення ОСОБА_8 є необґрунтованими.

Суд першої інстанції не в повному обсязі встановив дійсні обставини по справі, що є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду , крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 лютого 2015 року в частині позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_4 передати квартиру позивачу та її виселення із квартири - скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградська міська рада, публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», ОСОБА_6 про виселення та зобов'язання передати квартиру - відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 лютого 2015 року в частині позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_4 передати квартиру позивачу та її виселення із квартири - скасувати.

Ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградська міська рада, публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», ОСОБА_6 про виселення та зобов'язання передати квартиру - відмовити.

Повний текст постанови складено 19.01.2018 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: