Провадження № 2/638/2862/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.11.2018 Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 міської ради

до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

встановив:

21.09.2017 позивач ОСОБА_1 міська рада звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за земельну ділянку в сумі 26 164,94 грн.

Фактичними підставами позову позивач вказує такі обставини:

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.08.2017 № 94260044 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 62,3 м.кв. по вул. Саржинська, 28-Б у м. Харкові з 22.05.2007 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2007 № 3676.

Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 05.10.2016 № 97-20.08-3-4340/20-16 та листа Департаменту земельних відносин ОСОБА_1 міської ради від 23.09.2016 №6607/0/225-16 речові права Відповідача на земельну ділянку по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові не зареєстровані.

У зв'язку з цим відповідач ОСОБА_2 вступив у фактичне володіння і користування земельною ділянкою площею 0,0083 га, на якій розташована вказана будівля.

ОСОБА_2 не має прав на безоплатне одержання у володіння і користування вказаною земельною ділянкою. В цьому випадку згідно 206 ЗК України, ст. 14 ПК України передача прав володіння і користування земельною ділянкою повинна здійснюватися виключно за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки.

Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття ОСОБА_2 володіння і користування земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. Тобто, - наразі має місце збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати позивачеві коштів у розмірі 26 164,94 грн. у вигляді орендної плати, яка згідно встановлених законодавчих приписів нараховується на цю земельну ділянку.

Юридичними підставами позову є ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Посилаючись на ці норми позивач стверджує, що між ним та відповідачем виникли зобов'язання в силу яких позивач як власник майна вправі вимагати, а відповідач, який власником майна не є, але зберіг його у себе без достатніх правових підстав, зобов'язаний відшкодувати позивачеві вартість цього майна.

Позивач позов підтримує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи

і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.08.2017 № 94260044 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 62,3 м.кв. по вул. Саржинська, 28-Б у м. Харкові з 22.05.2007 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2007 № 3676.

Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 05.10.2016 № 97-20.08-3-4340/20-16 та листа Департаменту земельних відносин ОСОБА_1 міської ради від 23.09.2016 № 6607/0/225-16 речові права Відповідача на земельну ділянку по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові не зареєстровані.

Вказані будівлі знаходиться на земельній ділянці площею 0,0083 га по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові. Земельна ділянка використовується ОСОБА_2 для обслуговування й експлуатації зазначених будівель, що підтверджується актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Саржинська, 28-Б від 11.08.2017.

Право користування (оренди) чи інші речові права ОСОБА_2 на земельну ділянку по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові, на якій розташована вказані нежитлові будівлі не зареєстровані. Не зареєстровані вони і за іншими особами. Це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.08.2017 № 94260044 та листом Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 05.10.2016 № 97-20.08-3-4340/20-16.

Тобто, у відповідності до положень п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України земельна ділянка по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові належить територіальній громаді м. Харкова на праві комунальної власності. Перебуває ця земельна ділянка, як свідчать матеріали справи, у фактичному володінні і користуванні ОСОБА_2

Договір оренди земельної ділянки по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові між позивачем - ОСОБА_1 міською радою та відповідачем ОСОБА_2 не укладено. Відповідно, орендна плата за володіння

і користування вказаною земельною ділянкою відповідачем на користь позивача не сплачується.

Згідно наявних у справі розрахунків розмір орендної плати нарахованої за володіння і користування цією земельною ділянкою в період з 01.10.2016 по 31.08.2017 і збереженої (заощадженої) у себе відповідачем становить 26 164,94 грн.

Правові підстави для одержання відповідачем ОСОБА_2 власником нежитлової будівлі земельної ділянки по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові безоплатно у власність або у користування відсутні. Підстави для звільнення (відстрочення, розстрочення) від сплати орендної плати і збереження (заощадження) її відповідачем також відсутні.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості належного позивачеві майна збереженого (заощадженого) відповідачем без достатніх правових підстав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ «Про оренду землі»).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України).

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами суд виходить з того, що згідно чинному законодавству України зобов'язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов'язання можуть бути деліктними або безделіктними.

Наразі відсутність укладеного між ОСОБА_1 міською радою та ОСОБА_2 договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору виключає договірні зобов'язання.

Відсутність неправомірних дій (бездіяльності) відповідача ОСОБА_2 означає відсутність цивільного правопорушення (протиправних дій), і, як наслідок, виключає деліктні зобов'язання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що фактичний вступ відповідачем

у володіння і користування спірною земельною ділянкою стався в результаті дій, котрі є правомірними, адже ніяким чином не суперечать чинному законодавству. А саме, в результаті укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, які зареєстровані належним чином в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, посвідчення цього договору в нотаріальному порядку, його державної реєстрації.

Фактичне володіння і користування земельною ділянкою відповідачем без укладення договору оренди землі станом на даний час в Україні також не вважається правопорушенням. Так, частина третя статті 125 ЗК України в редакції від 25.10.2001, котра раніше забороняла «приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації» була виключена Законом України від 05.03.2009 №1066-VI. Жодних інших норм, котрі б містили заборону такого володіння і використання чинне законодавство не містить.

Не є правопорушенням також і дії/бездіяльність відповідача, що безпосередньо стосуються порядку укладення договору оренди землі. Ні Законами України, ні підзаконними, ні локальними нормативними актами відповідачеві не визначено прямого і безумовного обов'язку підписати договір оренди земельної ділянки одночасно з набуттям права власності на об'єкт нерухомого майна, який на ній розташований. Більш того, згідно існуючому станом на даний час порядку укладення договорів оренди земельних ділянок немає не тільки такого обов'язку, немає навіть і такої можливості. Моменту укладення договору оренди передують різного роду організаційні, правові, технічні та інші заходи, здійснення яких знаходиться по за межами волі й контролю потенційного орендаря. Їх невиконання (неналежне чи несвоєчасне виконання) не може бути поставлене в провину відповідачеві. За таких умов не укладення відповідачем договору та/або не вчинення відповідних попередніх підготовчих дій не може бути інкриміновано відповідачеві, як його противоправна бездіяльність.

Не може бути поставлене відповідачеві в провину і невиконання (несвоєчасне виконання) ним приписів ч. 2 ст. 123 ЗК України (особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації).

Ця норма не містить визначення строку, в який ці дії мають бути вчинені. Тобто, строк виконання цього зобов'язання не встановлений. Як свідчать матеріали справи позивач вимог в порядку ст. 530 ЦК України про виконання цього обов'язку відповідачеві не пред'являв, у інший спосіб строк виконання цього обов'язку не встановлював. Тобто, бездіяльність у вигляді не звернення з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки також не може бути визнана деліктом (навіть у разі її наявності, що в цьому випадку матеріалами справи не доведено), а отже не може бути підставою виникнення деліктних зобов'язань.

Відсутність деліктних зобов'язань у спірних правовідносинах виключає можливість захисту прав позивача як постраждалої сторони шляхом стягнення збитків (в т.ч. упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків

є саме делікт (цивільне правопорушення). Зокрема ст.ст. 22, 1166 ЦК України унормовано, що необхідною умовою відповідальності у вигляді стягнення шкоди є саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність.

Суд окремо зауважує на неможливості застосування норм законодавства, що регулюють відшкодування збитків саме у вигляді упущеної вигоди - ст. 22, 1166 ЦК України, та ін. Упущена вигода згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України є різновидом збитків. Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Тобто, до упущеної вигоди, як різновиду збитків, в повній мірі застосовуються вимоги названих вище норм права, в т.ч. в частині необхідності наявності умов застосування у вигляді делікту (цивільного правопорушення).

Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що спірні правовідносини охоплюються регулюванням ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Як вбачається зі змісту цих норм вони підлягають застосованою в т.ч. у відносинах, які не місять ознак делікту. Так, ч. 2 ст.1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.

З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України випливає, що зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов'язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки.

По-перше, судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти, котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельної ділянки площею 0,0083 га

по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові.

Суд зауважує, що збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідача з моменту набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові. Це є проявом правової природи нерухомого майна. Нежитлові будівлі згідно ст.181 ЦК України є нерухомим майном (об'єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких

є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов'язаною з цією земельною ділянкою. Тому передача відповідачеві права власності на будівлю автоматично призвела до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля.

Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Згідно встановлених нормативів її розмір за спірний період склав 26 164,94 грн.

По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо.

По-третє, відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача. Судом встановлено, що власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження)

у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

Згідно розрахунків наданих позивачем і перевірених судом розмір вартість майна безпідставно збереженого відповідачем за період 01.10.2016 по 31.08.2017 становить 26 164,94 грн.

При цьому суд зазначає, що Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений Постановою КМУ від 19.04.1993 №284 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин оскільки він розрахований на застосування лише у деліктних правовідносинах, та інших вичерпно визначених в його пункті 1 випадках (вилучення (викупу) та тимчасове зайняття земельних ділянок, встановлення обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведення їх у непридатний для використання стан та неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок).

ОСОБА_1 міська рада обґрунтовує розмір земельної ділянки, яку використовує ОСОБА_2 наступним.

Геодезична зйомка одна зі складових документації із землеустрою, яка може виконуватись окремо від неї.

Геодезична зйомка це сукупність різноманітних геодезичних вишукувань, які виконуються для одержання даних про просторові координати інженерних або природних об'єктів.

ОСОБА_1 міською радою до матеріалів справи долучений акт обстеження визначення, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки площею 0,0083 га по вул. Саржинський, 28-Б у м. Харкові,

яку ОСОБА_2 використовують для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.

Вказаний акт складений за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 26.04.2013 № 010780) та інженера-землевпорядника ОСОБА_4

До вказаного акту долучені ситуаційна схема земельної ділянки для встановлення її місцезнаходження у просторі та геодезична зйомка земельної ділянки, якою встановлені межі, площа та конфігурація цієї земельної ділянки.

Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з привязкою до мережі перманентних супутникових геодезичних базових станцій ПрАТ «Систем Солюшнс» та EUREF Permanent GNSS Network в Харківській області із застосуванням GPS приймачів Hiper №№ 272-0666, 272-0690, які використовуються згідно договору про оренду технічних засобів. Приймачі зареєстровані у Держгеокадастрі України, мають реєстраційні посвідчення від 09.03.2017 №№ 886, 887 і мають свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 21.04.2017 №№ 03/2163, 03/2164.

Вершини меж земельної ділянки визначалися тахеометричним методом. Кути та лінії вимірювались тахеометром Trimble M3 № 140144. Тахеометр Trimble M3 має свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 24.04.2017 № 03/2165.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

ОСОБА_1 міською радою разом із фахівцями у галузі геодезії та землевпорядних робіт, за допомогою сертифікованого обладнання встановлені межі, площа та конфігурація земельної ділянки по вул. Саржинська, 28-Б у м. Харкові, яку використовує ОСОБА_2

Отже, у матеріалах справи є доказ на підставі якого встановлений розмір земельної ділянки, яку використовує ОСОБА_2

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є ані власником ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є субєктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України).

Враховуючи те, що Відповідач не сплачуючи грошові кошти за використання земельної ділянки комунальної власності зберіг їх у себе, ОСОБА_1 міською радою, для обґрунтування ціни позову, на підставі норм земельного та податкового законодавства розрахована сума цих коштів у розмірі орендної плати.

Отже, оскільки ОСОБА_1 міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати, а не податок за землю, норми податкового права щодо підстав нарахування, сплати, звільнення від сплати саме податку на землю не можуть бути застосовані до предмету цієї справи.

Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України (цивільне судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) відповідач доказів на спростування наведених розрахунків та інших викладених вище обставин не надав.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 25.05.2018 у справі № 922/2976/17. Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14, від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 12.04.2017 у справі №922/207/15 та постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не зявився в судове засідання без поважних причин, не повідомив про них та не надав відзиву.

30.10.2018 представник позивача надав суду заяву про те, що не заперечує про винесення заочного рішення по справі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 19, 76-81, 89, 141, 259-265, 280-282 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про стягнення сум - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 вул. Височиненка, 7 А, кв. 8, м. Харків, 61120, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, ; Реквізити: код платежу: 24062200, рахунок: 0002, банк: Казначейство України (ЕАП), одержувач: УДКСУ у м. Харкові Харківської області) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 26 164,94 грн ( двадцять шість тисяч сто шістдесят чотири гривни 94 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 вул. Височиненка, 7 А, кв. 8, м. Харків, 61120, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код 04059243, реєстраційний рахунок: 2986 Банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО банку: 851011, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 гривен ( одна тисяча шістсот гривен).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз'яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб'єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий