Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.18року Лисичанський міський суд луганської області

у складі: головуючого судді Чернобривко Л.Б.

за участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Кадіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій посилається на те, що 09 вересня 2017 року померла її мати ОСОБА_2. Місце смерті: м. Брянка Луганської області. Причина смерті: «хронічна енцефалопатія ІІІ ст., АСГМ».

09.02.2018 року Кадіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області відмовив у реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

У звязку з невідкладним розглядом справи з моменту надходження до суду, сторони у судове засідання не викликались.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер правовідносин, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що (російською мовою) из врачебного свидетельства о смерти №177 от 11.09.2017г. «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 умерла 09 сентября 2017 года. Причина смерти: «хроническая энцефалопатия ІІІ ст., АСГМ». Место смерти: г.Брянка.

Кадіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області 09.02.2018 року відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

З свідоцтва про народження серії І-АВ №372987 вбачається, що (рос. мовою) 16 января 1969 года родилась ОСОБА_4, о чем сделана актовая запись № 109. Ее родители: ОСОБА_5 и ОСОБА_6.

З копії свідоцтва про одруження серії VІІ-УР № 784004 вбачається, що (рос. мовою) 25 февраля 1962 года зарегистрировали брак ОСОБА_5 и ОСОБА_7, о чем сделана актовая запись № 87. Фамилия жены после регистрации брака ОСОБА_5.

22 жовтня 1974 року шлюб між (рос.мовою) ОСОБА_5 и ОСОБА_6 расторгнут, очем сделана актовая запись № 220. Фамилия жены после расторжения брака ОСОБА_7.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи , видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 293,315,317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Кадіївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, яка померла 09 вересня 2017 року. Місце смерті: м. Брянка Луганської області, Україна. Причина смерті: «хронічна енцефалопатія ІІІ ст., АСГМ», зареєстрована за адресою: Україна, Луганська область, м. Брянка, вул. Мікрорайон-4, 54/20.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Б.Чернобривко