Справа № 751/1413/17 Провадження № 22-ц/795/239/2018 Головуючий у I інстанції - Маслюк Н. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем - Зіньковець О.О.

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 грудня 2017 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім»єю без шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім»єю без шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з квітня 2000 року проживав з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім»єю, перебуваючи з останньою у фактичних шлюбних відносинах. З 14.11.2002 разом проживали в квартирі АДРЕСА_1, яку вони придбали за спільні кошти, оформивши її на ОСОБА_5

Перед смертю ОСОБА_5 сильно хворіла, потребувала сторонньої допомоги, оскільки ОСОБА_2 її доглядати не міг внаслідок свого похилого віку та стану здоров»я, а дітей та близьких родичів у ОСОБА_5 не було, остання користувалася послугами соціального працівника.

Після смерті ОСОБА_5 позивач дізнався, що 01.11.2016 остання нібито уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_2 посилається, що ОСОБА_5 не могла власноруч підписати вказаний договір, оскільки б це суперечило її волі та здоровому глузду. Вона знаходилась в тяжкому хворобливому стані. Зазначає, що договір купівлі-продажу квартири було укладено за півтора місяці до смерті ОСОБА_5, що викликає обґрунтований сумнів щодо законності дій ОСОБА_3 на підставі чого згідно заяви від 27.12.2016 Чернігівським відділом поліції ГУНП в Чернігівській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_2 визнаний потерпілим.

Позивач вказує, що при визнанні договору купівлі-продажу недійсним, ОСОБА_3 втратить право власності на вказану квартиру, яка буде включена до складу спадщини, що відкрилася у зв»язку зі смертю ОСОБА_5, на яку претендує позивач. Тому в позові ОСОБА_2 просить встановити факт проживання ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 однією сім»єю як чоловіка та жінки без шлюбу з квітня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.11.2016 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

17.10.2017 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова, на підставі заяви ОСОБА_2, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу залишено без розгляду.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.12.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім»єю без перебування у шлюбі між собою з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами скарги рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в матеріалах справи не міститься доказів, які б підтверджували твердження позивача про спільне проживання та ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається, що факт сумісного проживання та ведення спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спростовується матеріалами справи, на що суд уваги не звернув, а саме: довідка ОЖБК від 28.10.2016, виписка-епікриз з історії хвороби КЛПЗ «Чернігівського обласного онкологічного диспансеру», довідка Коропського відділу обслуговування громадян Сосницького об»єднаного управління Пенсійного фонду України, в яких місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_2.

Крім того, померла ОСОБА_5 у 2014 році як одинока, проживаюча самотньо людина, за станом свого здоров»я потребувала постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування, уклала з Територіальним центром соціального обслуговування договір про соціальне обслуговування непрацездатного громадянина відділенням соціальної допомоги вдома.

Матеріали справи містять копію спадкової справи, заведеної за заявою ОСОБА_3, як єдиного спадкоємця за заповітом, ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини звернувся з пропущенням шестимісячного строку.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім»єю без перебування у шлюбі між собою з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується матеріалами справи та наданими доказами. Відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім»єю без перебування у шлюбі між собою у період з квітня 2000 року по 31.12.2003 року суд прийшов до висновку з посиланням на ст. 58 Конституції України, а також зазначив, що факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених вимог.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.11.2002 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 купила однокімнатну квартиру зі всіма зручностями, що має в цілому 30,7 кв.м. загальної площі, з якої 16,7 кв.м. житлової площі, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 108).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (зворотня сторона а.с. 37).

З заявою 14.04.2017 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_3 (а.с. 37).

Згідно зі ст. 1217, ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Матеріали справи не містять доказів про відмову ОСОБА_2 від спадщини.

Проте, матеріали справи містять лист з додатками приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнової Л.М., в якому зазначено, що 12.07.2017 до неї надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 У зв»язку з тим, що заява надійшла після спливу шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_5 заявнику було роз»яснено його право на звернення до суду за продовженням строку для прийняття спадщини (а.с. 221-224).

З врахуванням обставин справи, при встановленні судом факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 є таким що прийняв спадщину, враховуючи викладене йому не потрібно продовжувати строк прийняття спадщини.

Таким чином, встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення для ОСОБА_2, що є обов»язковою умовою для розгляду справи зазначеної категорії.

Крім того, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.03.2017 року було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_10 - ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі та підставами звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 посилалась на проживання ОСОБА_2 в якості співмешканця ОСОБА_5 (а.с. 75-76).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в тому числі і на момент смерті, спростовуються матеріалами справи та за наявності рішення суду, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) не потребують доказування.

Висновок суду про задоволення вимог в даній справі підтверджується доказами дослідженими судом першої інстанції, а саме даними довідки Виконавчого комітету Коропської селищної ради Чернігівської області від 06.07.2017 № 1889, з якої вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійсно проживали разом в АДРЕСА_2 з 2000 по 2003 рік. Підставою такої довідки є Акт встановлення факту спільного проживання від 06.07.2017 (а.с. 62,63), даними амбулаторної картки ОСОБА_5 (а.с. 13), згідно якої адреса проживання АДРЕСА_2, тобто адреса реєстрації ОСОБА_2, даними медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2, направлення на аналізи від 03.11.2010 згідно яких адреса зазначена АДРЕСА_1 ( а.с. 14, 181), даними виписки - епикризу № 0737 за період 06.03.2008 по 17.03.2008 ОСОБА_2 (а.с. 192), особистого листування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за різні періоди (а.с. 178-191), копій чеків на придбання ліків (а.с. 229-235), фотокарток (а.с. 64-72) та показів свідків, які були допитані в суді першої інстанції.

Зазначені докази були оцінені судом першої інстанції всебічно, повно та об»єктивно, як кожен окремо, так в їх сукупності, як це передбачено ст. 212 ЦПК (у редакції чинній на момент прийняття рішення), так суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про підтвердження факту належними та допустимими доказами.

Не спростовують правильності висновків суду і посилання в апеляційній скарзі на відповідь територіального центру соціального обслуговування Новозаводського району м. Чернігова, згідно якої з 01.12.2014 згідно договору, на безоплатній основі ОСОБА_5 отримувала соціальні послуги вказаним центром (а.с. 214-215), де назва договору містить надання соціальних послуг проживаючого одиноко, та не є тією обставиною, яка є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на обслуговування приймаються одинокі непрацездатні громадяни (пенсіонери), в тому числі одинокі (бездітні) подружні пари та інваліди І і II групи незалежно від віку старших 18 років, які частково або значно втратили здатність до самообслуговування і за висновками медичного закладу потребують соціально-побутового обслуговування та догляду в домашніх умовах на підставі картки медичного огляду, акта обстеження матеріально-побутових умов проживання та особистої заяви. До числа одиноких непрацездатних громадян належать громадяни, в тому числі подружжя, які не мають працездатних родичів, що зобов'язані за законом їх утримувати, як вбачається ОСОБА_2 також має похилий вік, а саме на день укладення вказаного договору досяг 89 років та відповідно до довідки МСЕК № 036813 потребує стороннього догляду (а.с. 56).

Не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення і посилання, на не з»ясування судом першої інстанції, що на фотокартках зображення саме померлої ОСОБА_5, (а.с. 64-72) безпідставного врахування листування (а.с. 188-191), чеків на придбання ліків, доступ до яких в силу проживання мав ОСОБА_2.(а.с. 229-235), оскільки відсутні посилання на докази або наявність таких доказів, які спростовували обставини підтверджені даними доказами.

Не є обґрунтованими і посилання в апеляційній скарзі на не врахування довідки ОЖБК від 28.10.2016, оскільки зазначена довідка не спростовує факту проживання ОСОБА_2 у квартирі на день смерті ОСОБА_5, крім того даних щодо перебування у іншому шлюбі ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_5, не встановлено під час розгляду справи.

З врахуванням наведеного посилання, що відповідно до даних договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2016 (а.с. 8,9), згідно яких ОСОБА_5 стверджувала, що право користування квартирою, яка є предметом договору, крім власника, відсутнє, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд розглянув справу в межах заявлених вимог, а обставини укладення зазначеного договору не були предметом заявленого позову.

Посилання, що судом не враховані дані виписки-епікрізу з історії хвороби КЛПЗ «Чернігівського обласного онкологічного диспансеру» від 07.07.2016, даних відповіді від 31.10.2017 № 1844/03 Коропського відділу обслуговування громадян Сосницького об»єднаного управління ПФ України щодо реєстрації ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 та отримання ним пенсії за місцем реєстрації, є необґрунтованими, оскільки жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, зазначені докази оцінені в сукупності з іншими, як це регламентовано нормами процесуального права, зазначеним доказам надано оцінку з врахуванням чинної редакції на той час положень 212- 213 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, не спростовують доводи апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції, що ОСОБА_2 проживав із спадкодавицею однією сім'єю більше 5 років до відкриття спадщини, а саме з 01.01.2004, оскільки факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України.

З врахуванням наведеного ОСОБА_2 є спадкоємцем померлої 4-ої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Також, судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 27.09.2016 ОСОБА_5 склала заповіт яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_3 (а.с. 42).

Крім того, 01.11.2016 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири згідно якого остання купила у ОСОБА_5 квартиру зі всіма зручностями, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 106-107).

В обгрунтування наявності підстав для задоволення даного позову позивач посилався на проживання з померлою ОСОБА_5 з квітня 2000 року, та придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти, оформивши право власності на ОСОБА_12

До 01.01.2004 правовідносини осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, але проживали у фактичних шлюбних відносинах регулювалися КпШС України та ЦК Української РСР 1963 року.

За змістом п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 ЗУ «Про власність», який втратив чинність 20.06.2007, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 ЗУ «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін, а тим більше будь-якого права на успадкування майна.

Оскільки, обставини, щодо придбання квартири за спільні кошти, не були предметом розгляду суду першої інстанції, а згідно витягу з кримінального провадження № 0012071містить відомості про те, що 27.12.2016 до ЧВП ГУНП в Чернігівській області надійшло звернення представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_13, який просить вжити заходів до ОСОБА_3, котра ще при житті цивільної дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5, шахрайським шляхом змусила останню переоформити на себе її квартиру (а.с. 148), а також з врахуванням даних постанови від 05.09.2017 (а.с. 149-151) про те, що ОСОБА_2 є потерпілим, вбачається наявність підстав пред»явлення позову у зв»язку з порушенням прав саме до ОСОБА_3, яка на даний час є власником спірної квартири, з врахуванням презумпції правочину, і яка є спадкоємицею за заповітом від 27.09.2016 щодо квартири, яку ОСОБА_2 вважає спільним майном, з врахуванням доведеності позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, у зв'язку з чим ОСОБА_2 набуває право на спадкування згідно ст. 1264 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги, тому він входить до кола заінтересованих осіб, які відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України мають право на оскарження заповіту.

Станом на 13.07.2017 слідчим відділом Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, до Деснянського районного суду м. Чернігова направлено клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів щодо вилучення у приватного нотаріуса Куранкова К.М. оригіналу договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 01.11.2016 (а.с. 74).

Право звернення до суду з вимогами про визнання недійсним заповіту, договору купівлі-продажу виникає у сторони лише у разі порушення її прав та інтересів, в даному випадку з врахуванням обставин справи, а саме набуття ОСОБА_3 права власності на майно згідно договору купівлі-продажу, яке позивач вважає спільним сумісним майном, а крім того в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5, зазначений факт породжує правові наслідки для позивача ОСОБА_2, таким чином не є обґрунтованими доводи, що оскаржуване рішення суду не породжує будь-яких юридичних наслідків.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення у повному обсязі складено 26.02.2018.

Головуючий:Судді: