Справа № 522/6193/18
07 листопада 2018 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1:
під головуванням - судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Другого ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з під арешту,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Другого ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просив скасувати арешт на 10/1000 часток квартири АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_4. Спадкове майно складається з 10/1000 часток квартири АДРЕСА_1. Після звернення до Другої Одеської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність арешту, накладеного на спадкове майно постановою державного виконавця. ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби м. Одеса позивача повідомлено про знищення виконавчого провадження, в рамках якого був накладений арешт. У звязку із неможливістю отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері через наявність арешту на спадкове майно, позивач просив скасувати арешт на 10/1000 часток квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, померлій 10 жовтня 2014 року, зареєстрований 20.03.2007 року за №4664693 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстровий номер обтяження 4664693) на підставі постанови держаного виконавця Другого відділу ДВС Приморського району м. Одеси серії АН № 385524 від 14.03.2007 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 30.10.2018 року за заявою позивача ОСОБА_2 було замінено неналежного відповідача - ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на належного Другий ОСОБА_3 відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та залучено його до участі у справі.
У судове засідання повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи позивач не зявився. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав.
У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу від 07.11.2018 про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФП №387416 від 13.03.1976 року, виданим міським відділом записів актів громадянського стану міста Миколаєва на імя ОСОБА_2.
Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді частки квартири за адресою АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2006 року (217/1000 часток) та на підставі договору дарування від 06.07.2006 року (10/1000 часток).
Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, своєчасно звернувся до Другої Одеської державної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №39337933 від 13.01.2015 року.
Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з арештом майна.
Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 85467036 від 20.04.2017 року на 10/1000 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4, на підставі постанови Другого відділу ДВС Приморського району м. Одеси серії АН № 385524 від 14.03.2007 року накладено арешт.
Листом від 05.05.2017 року № 2475 начальник ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 повідомив позивача, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, під час якого державним виконавцем було накладено арешт на 10/1000 часток квартири АДРЕСА_3, однак на теперішній час виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, відповідно до вимог Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2007 року скасовано арешт на 10/1000 часток квартири АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_4, померлій 10.10.2014 року (реєстраційний номер обтяження 4663393).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Також, відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

За таких обставин, дія арешту на вказану квартиру та внесення відомостей про її обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, порушує права позивача як спадкоємця квартири, оскільки виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, знищено.

Наявність арешту на спадкове майно унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, оскільки пунктом 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після перевірки відсутності заборони або арешту цього май на.

На теперішній час виконавче провадження, під час якого було накладено арешт на спадкове майно, знищено. За змістом п. 9.10. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки завершення виконавчого провадження, серед яких, у разі завершення виконавчого провадження, обовязковим є вирішення питання про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення цього виконавчого провадження. Такий обовязок зняти арешт з майна в закінченому виконавчому провадженні відповідачем не виконано, що призвело до порушення прав позивача.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивач не може належним чином реалізувати своє право власності на спадкове майно, оскільки відповідачем було винесено постанову про арешт майна боржника та вчасно в порушення норм законодавства не скасовано, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-7, 10-13, 19, 258, 259, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Другого ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, задовольнити.

Скасувати арешт на 10/1000 часток квартири АДРЕСА_4, яка належить на праві власності ОСОБА_4, померлій 10 жовтня 2014 року, зареєстрований 20.03.2007 року за №4664693, реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстровий номер обтяження 4664693) на підставі постанови державного виконавця Другого відділу ДВС Приморського району м. Одеси ОСОБА_6 від 14.03.2007 року АН № 385524.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Єршова