Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

місто Київ

справа № 547/1411/15-ц

провадження № 61-30630св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

позивачі за об'єднаним позовом: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідачі за об'єднаним позовом: ОСОБА_4, Семенівська селищна рада Семенівського району Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 травня 2017 року у складі судді Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 18 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2016 року об'єднано в одне провадження позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою з позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Семенівської селищної ради Семенівського району Полтавської області про скасування розпорядження органу приватизації, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 07 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6

Позивачі за об'єднаним позовом, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, звернулись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції відправлена заявникам 11 квітня 2017 року та отримана ними 13 квітня 2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (том 2, а.с. 145-148).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 07 березня 2017 року повернуто особам, які її подали.

Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що станом на 03 травня 2017 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 10 квітня 2017 року, не усунуті.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року засобами поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 просили скасувати ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 травня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням апеляційним судом норм процесуального права. Заявники зазначають, що на виконання ухвали апеляційного суду від 10 квітня 2017 року ними 14 квітня 2017 року сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, на підтвердження чого надано суду касаційної інстанції копію квитанції від 14 квітня 2017 року № 95.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відзив на касаційне скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

(у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що ухвалою апеляційного суду від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору. Зазначена ухвала отримана заявниками 13 квітня 2017 року, проте до 03 травня 2017 року доказів усунення ними недоліків в апеляційній скарзі Апеляційному суду Полтавської області не надано.

Відповідно до статей 121, 297 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статті 295 ЦПК України, а також у разі несплати суми судового збору постановляє ухвалу про залишення її без руху, про що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо особа, яка подала скаргу у встановлений строк, виправить недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Положення статті 121 ЦПК України 2004 року щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (в тому числі й апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилась від виконання вимог, зазначених у ній.

Заявники стверджують, що на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 10 квітня 2017 року ними 14 квітня 2017 року сплачено судовий збір. Проте доказів подання суду апеляційної інстанції документів, що підтверджують сплату судового збору, не надано, у матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Верховний Суд дійшов переконання, що суд апеляційної інстанції, не отримавши документів, що підтверджують сплату судового збору, був позбавлений можливості вжити заходів щодо перевірки зарахування грошових коштів до спеціального фонду Державного бюджету України, оскільки не мав відповідних відомостей сплати заявниками судового збору, зокрема назви платіжного документа, дати сплати, розміру судового збору, призначення платежу тощо.

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію заявниками своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов'язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, заявники не надали.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Враховуючи встановлені обставини щодо відсутності наданих заявниками доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне виконання судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, є безпідставними.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані. Помилка заявників у розумінні права та його застосуванні не є може слугувати для них виправдальною обставиною.

З огляду на наведене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик