ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 645/1537/17

провадження № 22ц/818/1351/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року, ухвалене суддею Бородіною Н.М. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву посилалась на те, що з 29.10.2002 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з нею та знаходиться на її матеріальному утриманні, батько з 2015 року не спілкується з дитиною, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться успіхами в навчанні, її розвитком та духовним життям. З дитиною спілкується бабуся - мати ОСОБА_2, яка постійно проживає на території США та запрошує онуку до себе в гості. В 2015 році дитина разом з батьком літала до бабусі в США, проте в 2016 році батько дитини з невідомих причин відмовився давати дитині дозвіл на виліт до США.

З квітня 2017 року відповідач знаходиться на території США та не має наміру повертатись до України, при цьому не надає дозвіл на виліт до США своїй доньці та усіляко перешкоджає отримати цей дозвіл за рішенням суду. Так, заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року неповнолітній ОСОБА_3 було надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України із перетинанням державного кордону до США, без згоди та супроводу батька. 27.06.2017 року за заявою представника відповідача заочне рішення було скасовано, придбані на виліт квитки прострочені, отримана дитиною грин-карта втратила дію. Крім того, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, проте вказане рішення відповідачем не виконується, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість по аліментах. Така поведінка відповідача може розцінюватись як систематичне, протягом тривалого часу ухилення від виконання батьківських обов'язків, при цьому свої батьківські права відповідач використовує лише на шкоду своїй дитині, всупереч її інтересам, його поведінка ображає дитину, змушує відчувати дискомфорт, психологічне напруження. Враховуючи невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, ОСОБА_1 просить суд позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначає, що суд ухвалив рішення без належної оцінки всіх встановлених обставин, при ухваленні рішення судом не взято до уваги висновок служби у справах дітей щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Посилаючись на наявність конфліктних відносин між сторонами та їх негативний вплив на відносини дитини до батька, суд не зазначив, з яких обставин був встановлений такий висновок. Звертає увагу на те, що відповідач не підтримував безпосередній зв'язок з класним керівником та дільничним лікарем дитини для отримання безпосередньо від них інформації про дитину. Вказує, що заперечення ОСОБА_2 проти виїзду дитини до США свідчить про небажання батька бачити власну дитину. Наголошує, що грошові перекази відповідач здійснював лише двічі - перший раз після звернення із позовом про встановлення порядку участі у вихованні дитини, а другий - після звернення її із позовом про позбавлення батьківських прав. Звертає увагу на те, що думка дитини не була заслухана та врахована судом при вирішенні спору. З посиланням на характеристику-довідку видану ЗОШ І-ІІІ ст. №38 ХМР вказує, що дитина знаходиться в умовах емоційної напруженості, тому що відчуває негативний психологічний вплив з боку батька, вона ображена на батька, у зв'язку з відсутністю інтересу до її життя та перешкоджанню відносин з бабусею та тіткою, які мешкають за кордоном. Інформацію щодо можливого позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_3 сприймає неемоційно, зазначене відображає її відношення до позбавлення відповідача батьківських прав.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем та її представником не надано достатніх доказів для підтвердження винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що негативно впливає на розвиток дитини і тому підстав для задоволення позову щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не має.

Судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.11.2004 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500,00 грн. на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою-характеристикою ХЗШ № 38 (б/н) ОСОБА_3 навчається у ХЗШ № 38 з першого класу. Питаннями навчання і виховання дівчини займається її мати, ОСОБА_1, батько - ОСОБА_2 протягом 2015-2016 навчального року в школі був один раз, у 2016-2017 навчальному році батько школу не відвідував, взаємодію з навчальним закладом щодо проблем дитини, її потреб не підтримував, життям доньки не цікавився.

Згідно з довідкою-характеристикою ХЗШ № 38 від 21.12.2017 року за № 469, ОСОБА_3 навчається у ХЗШ № 38 з першого класу. Питаннями навчання і виховання дівчини займається її мати, ОСОБА_1 Батько - ОСОБА_2 тривалий час навчальний заклад не відвідував, взаємодію з класним керівником щодо проблем дитини, її потреб не підтримував, життям доньки не цікавився.

Згідно з довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 05.12.2017 року за № 930, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в лікувальному закладі з дня народження. За медичною допомогою у разі хвороби ОСОБА_3 до медичного закладу звертається мати дитини, ОСОБА_1, яка купує необхідні ліки під час хвороби, приводить на прийом до лікаря, цікавиться станом здоров'я дитини. Батько дівчини, ОСОБА_2, станом здоров'я дитини не цікавиться.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.06.2018 р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 червня 2018 року №381 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Водночас, згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.06.2018 р.є недостатньо обґрунтованим, члени комісії дійшли такого висновку за відсутності об*активного підтвердження самовільного та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, не встановлювали причин, з яких відповідач у достатній мірі не бере участі у вихованні дитини, винна поведінка батька дитини не з'ясована та не підтверджена.

За таких обставин колегія суддів погодитися із зазначеним висновком не може.

Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов'язками, його винну поведінку щодо дитини.

Позивач наголошує на тому, що відповідач не зустрічається та не спілкується з донькою, не цікавиться навчанням та розвитком дитини, не відвідує навчальний заклад, створює перешкоди у можливостях для виїзду дитини до США.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, не оспорюється позивачем, що відповідач ОСОБА_2 проживає за межами України - в США, що об*єктивно ускладнює спілкування та участь у вихованні доньки.

Відповідач вказує, що у нього напружені стосунки з позивачем, що відображається на відношенні до нього доньки та ускладнює спілкування з дитиною, в результаті чого він змушений був звернутися до органів опіки та піклування та до суду для встановлення порядку його участі у вихованні доньки. Зазначене не спростовано позивачем.

Позивач звертає увагу на той факт, що думка дитини не була прийнята до уваги судом.

Дійсно, відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно зі статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

ОСОБА_3 особисто до апеляційного суду не прибула, однак позивач з посиланням на характеристику-довідку видану ЗОШ І-ІІІ ст. №38 ХМР вказує, що дитина знаходиться в умовах емоційної напруженості, тому що відчуває негативний психологічний вплив з боку батька, вона ображена на батька, у зв'язку з відсутністю інтересу до її життя та перешкоджанню відносин з бабусею та тіткою, які мешкають за кордоном. Інформацію щодо можливого позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_3 сприймає неемоційно, не бажає підтримувати будь-які зв*язки із батьком.

Із наведеного колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення її батька батьківських прав щодо неї.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що така думка дитини не є абсолютною для суду, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини та захищати її права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

З огляду на наведене, колегія суддів враховує той факт, що відповідач у зверненнях до суду висловлює бажання спілкуватися з дитиною, вживає заходи для встановлення йому порядку участі у вихованні дитини, періодично сплачує аліменти.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач має заборгованість із сплати аліментів, грошові перекази здійснював лише двічі.

Між тим, матеріали справи не свідчать про те, що відповідач, маючи майнову можливість надавати утримання дитині свідомо нехтує таким своїм обов*язком.

Реалізація відповідачем свого права на оскарження судового рішення про надання дозволу на виїзд за кордон без його згоди ОСОБА_3 у супроводі інших осіб, уповноважених матір*ю дитини - не свідчить про його небажання спілкуватися з донькою, оскільки відповідач оскаржував таке рішення через порушення своїх процесуальних прав та заперечував проти виїзду дитини за кордон із незнайомою йому сторонньою людиною та в період навчального процесу.

Колегією суддів не встановлено дій або бездіяльності батька які б свідчили про його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд першої інстанції належним чином надав оцінку фактичним обставинам, які впливають на виконання батьком батьківських обов'язків щодо дитини, урахував відносини обох батьків та дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна