Справа № 304/644/18
Провадження № 2-о/304/25/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі - Гавій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку окремого провадження цивільну справу №304/644/18 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Перечинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Ялта Автономна Республіка Крим Ференцик ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2, громадянка України, батько - ОСОБА_4, громадянин України. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_4, народила дитину чоловічої статі в Ялтинському міському пологовому будинку, який вже на той час був розташований на тимчасово окупованій території України - м. Ялта Автономна Республіка Крим, визначеною згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про що свідчать «Первичный врачебный патронаж к новорожденному», виданий Ялтинським міським пологовим будинком від 29 вересня 2014 року та Обмінна картка пологового будинку від 27 вересня 2014 року. 23 жовтня 2014 року факт народження дитини було зареєстровано в Ялтинському міському відділі запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, про що Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано «Свидетельство о рождении» серії НОМЕР_1, актовий запис №358 від 23 жовтня 2014 року. При реєстрації народження дитини хлопчику було надано ім'я «ОСОБА_7». Після переїзду на постійне проживання в Закарпатську область, вона звернулась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області для проведення реєстрації народження дитини на території України згідно чинного законодавства. Однак, їй було відмовлено у такій реєстрації у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів, наданих «державними органами» на території, не підконтрольній Україні, та одночасно рекомендовано звернутися до суду. Оскільки встановлення факту народження дитини необхідно їй для отримання свідоцтва про народження дитини відповідно до чинного законодавства України і в подальшій реалізації дитиною свого правового статусу як громадянина України, тому просить заяву задовольнити.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 у судове засідання також не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, проти вимог заявника не заперечила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2008 року виконавчим комітетом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 20, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим повторно 17 травня 2018 року Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Також встановлено, що згідно «Первичного врачебного патронажа к новорожденному», виданого Ялтинським міським пологовим будинком 29 вересня 2014 року та Обмінною картою пологового будинку від 27 вересня 2014 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Ялта народила дитину - хлопчика вагою 3000 кг.

Ч. 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 13 цього Закону державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. 317 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_2 є матір'ю дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, виданого Ужгородським РВ ГУДМС України в Закарпатській області 15 липня 2014 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до копії паспорта громадянина України НОМЕР_4, виданого Ужгородським РВ ГУДМС України в Закарпатській області 05 листопада 2015 року, - за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Як визначено в ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Також згідно ч. 3 ст. 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Крім цього, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2016 року N 9-1130/0/4-16 надано роз'яснення про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року N 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", в якому, зокрема, наводяться рекомендації щодо окремих питань визнання належними та допустимими доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами 4 України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася дитина у м. Ялта, яке відноситься до тимчасово окупованої території, у зв'язку з чим вони позбавлені можливості здійснити державну реєстрацію народження своєї дитини у позасудовому порядку та отримати свідоцтво про її народження встановленого зразку, тому суд, вважає, що заява підлягає до задоволення.

Отже, керуючись ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 7 Закону України «Про громадянство України», ч. 1 ст. 3, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 144, ч. 1 ст. 145 СК України, ч. 4 ст.49 ЦК України, ст. ст. 5, 7, 206 ч. 4, 247, 258-259, 265, 294, 315, 317, 319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа - Перечинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити повністю.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Ялта від матері - громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та батька - громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Чепурнов В. О.