РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі :

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волновахи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд із неконтрольованої території та в'їзд на вказану територію без згоди батька, про надання дозволу на тимчасовий виїзд на територію іншої держави без згоди батька, про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для дитини без згоди батька,

встановив :

Позивач звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з даним позовом, в якому зазначила, що з 22.04.2006 р. по 12.09.2011 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2, на території якого на теперішній час органи влади не здійснюють свої повноваження. З відповідачем позивач протягом багатьох років не спілкується. На теперішній час її дочка ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_3, син ОСОБА_5 в м. Маріуполі Донецької області, позивач проходить періодично курс лікування в КЛПУ «Міський міжрайонний онкологічний диспансер м. Маріуполя», тому в неї виникає постійна необхідність виїжджати з м. Докучаєвська до м. Маріуполь, але через відсутність згоди батька вона не має можливості перетнути пункт лінії розмежування разом із донькою, тому просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзного документу для тимчасового виїзду за межі України без згоди батька, в'їзду та виїзду з неконтрольованої території та за межі України ОСОБА_3 у супроводі матері без згоди батька.

20 листопада 2017 справа на підставі ухвали Пологівського районного суду Запорізької області за підсудністю надійшла до Волноваського районного суду.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 12.09.2011р. сторони з 22.04.2006 р. по 12.09.2011 р. перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.12), від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю - позивачем ОСОБА_1 (а.с.11,12). За адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 05.03.2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 стягнуті аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку для досягнення дитиною повноліття (а.с.13), однак через злісне ухилення від сплати аліментів ОСОБА_2 вироком Докучаєвського міського суду від 09.11.2011р. визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт (а.с.14-15).

Згідно з положеннями частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені.

Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженогопостановою КМ України N 57 від 27 січня 1995 року.

Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявність нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, окрім неповнолітньої доньки ОСОБА_3 має двох повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4,яка проживає в АДРЕСА_4 (а.с.79-81) та сина ОСОБА_5, який проживає та працює в м. Маріуполі Донецької області (а.с.22).

Також позивач проходить періодично курс лікування в КЛПУ «Міський міжрайонний онкологічний диспансер м. Маріуполя», що підтверджено відповідними епікризами, довідками лікарні, консультативним висновком спеціаліста (а.с.82-86).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Таким чином, надаючи право на вивезення неповнолітньої за кордон на підставі рішення суду, суд не виходячи за межі позовних вимог та для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно надає дозвіл на виготовлення проїзних документів без нотаріально посвідченої згоди батька.

Крім того, згідно з пунктом № 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92).

На підставі п. 5.1.1 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно 5.1.2 Виїзд з неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи;

Таким чином суд приходить до висновку, що у позивача є обґрунтовані підстави для отримання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації та перетину лінії розмежування територій України, зокрема з метою підтримання сімейних стосунків з рідними, оздоровлення дитини, виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_3 відповідає її інтересам, а тому заявлені вимоги обґрунтовані.

Однак, у частині строку надання дозволу на виїзд дитини вимоги підлягають частковому задоволенню, так як визначений позивачем строк «на весь час проведення антитерористичної операції до її скасування» не відповідає положенням вищенаведених норм законів, а тому суд вважає необхідним надати дозвіл на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України дитини, тимчасовий дозвіл на в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію (зону проведення антитерористичної операції) та виїзд із нею строком до досягнення нею шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька.

Керуючись ст.ст. 76- 81, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 154 Сімейного Кодексу України, с. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України", п. 16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд із неконтрольованої території та в'їзд на вказану територію без згоди батька, про надання дозволу на тимчасовий виїзд на територію іншої держави без згоди батька, про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для дитини без згоди батька задовольнити частково.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, без згоди її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 строком дії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, на тимчасовий виїзд за межі території України до Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неконтрольованої території неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, без згоди її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 строком дії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

У задоволенні вимоги про надання дозволу на весь час проведення антитерористичної операції до її скасування відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Безрук