Дата документу 21.12.2018
Справа № 501/5914/14-ц
РІШЕННЯ
21 грудня 2018 року м. Чорноморськ Одеської області
Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого судді Смирнова В.В.,
за участю секретаря Крамського Д.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ Одеської області цивільну справу № 501/5914/14-ц
за позовом ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідача: ОСОБА_2, місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2
відповідача: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідача: Приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу ОСОБА_4, місцезнаходження:Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 24-а
предмет та підстави позову: про визначення частки майна, належного померлому на праві сумісної власності, та визнання постанови незаконною
учасники справи - не зявилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. ОСОБА_5 позиції позивача та відповідача.
В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визначення частки майна, яке належало померлому на праві спільної сумісної власності та визнання постанови незаконною. Позов обґрунтовано тим, що 01 листопада 2013 року помер ОСОБА_7, з яким перебувала у шлюбі. Спадкоємцями померлого є позивачка та діти спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 За час шлюбу з ОСОБА_7 набуто у власність автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1, та присадибну земельну ділянку за адресою Одеська область, м. Іллічівськ, сел. Олександрівка, вул. Комсомольська, 13. Оскільки вказана ділянка хоча й була отримана ОСОБА_2 в порядку безоплатної приватизації, але державний акт зареєстровано 29 березня 2011 року , то є спільною власністю подружжя на підставі чинної на той час (з 09.02.2011 року по 13.06.2012 року) ч.5 ст.61 СК. Позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на частку у вказаному спільному майні подружжя, однак нотаріус необгрунтовано відмовила їй у видачі свідоцтва (т.1 а.с.3-4).
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, від їх уточнення відмовилась.
Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку виникло 09 вересня 1999 року в порядку приватизації земельної ділянки під належним йому на праві особистої власності житловим будинком, а відтак не може бути спільною сумісною власністю. Спору з приводу прав власності позивачки на ? частину автомобіля не має і остання не позбавлена можливості отримати відповідне свідоцтво у нотаріуса.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (т.2 а.с. 5).
Приватний нотаріус до суду не зявився, надав заяву про слухання справи за її відсутності та заперечував проти задоволення позову в частині визнання незаконною постанови про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, посилаючись на відповідність постанови вимогам правових актів (т.2 а.с.14).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Рішенням Іллічівського міського суду від 11 квітня 2016 року позов задоволено (т.1 а.с.153, 156-162).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині визначення частки майна спадкодавця у праві спільної власності на ? частку автомобіля і на ? частину земельної ділянки скасовано, а в позові відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд послався на те, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання частки померлого в праві власності на автомобіль і земельну ділянку, зважаючи на те, що за правовстановлюючими документами саме спадкодавець був власником автомобіля і земельної ділянки у цілому, у даному випадку в розумінні ст. 16 ЦК України не є тим належним захистом особистих майнових прав позивача на спадщину(т.1 а.с.186-190, 211-214).

Ухвалою ВССУ від 06 вересня 2017 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що «визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим суперечить вимогам ст.3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Суди також не звернули увагу на те, що рішенням виконкому Олександрівської сільської ради від 11 травня 1999 року земельна ділянка була передана у приватну власність саме померлому ОСОБА_7, що відповідало вимогам ст.17 ЗК України ( в редакції 1990 року) та ст. 118 ЗК України ( в редакції 2001 року). Відповідно до вимог ч.5 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні... Крім того, за визначенням суду касаційної інстанції,підлягають перевірці пояснення позивачки в чому саме полягає незаконність дій нотаріуса з огляду на нормативні акти, що регламентують його дію та чи не є взаємовиключними вимоги про визначення частки майна, належного померлому, та визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т. 1 а.с.230-234).

Згідно ч. 5 ст. 411 ЦПК висновки суду касаційної інстанції, у звязку з якими скасовано судові рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_7 помер 01 листопада 2013 року (т.1 а.с.8, 56) і після його смерті відкрилась спадщина.

Позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 10 січня 1987 року (т.1 а.с.15, 80).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлого. (т.1 а.с.78,60).

Житловий будинок по вул. Комсомольській, 13 в селищі Олександрівка м. Іллічівська належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 07.05.1982 року, а відтак був його особистою власністю (т.1 а.с.13).

Згідно рішенням Іллічівської міської ради №671/56-V від 11 червня 2010 року право власності на земельну ділянку загальною площею 0,080 га, яка розташована за адресою: м. Іллічівськ. селище Олександрівка вул. Комсомольська, 13 було набуто ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради від 11.05.1999 року №47, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), про що відповідно видано державний акт на право приватної власності на землю III-ОД №051431 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №105 від 09.09.1999 року (т.1 а.с.42-47).

Отже земельна ділянка була передана у приватну власність саме померлому ОСОБА_7 як власнику житлового будинку, що належав йому на праві особистої власності, що відповідало вимогам ст.17 ЗК України ( в редакції 1990 року) та ст. 118 ЗК України ( в редакції 2001 року) та відповідно до ч.5 ст. 57 СК була його особистою приватною власністю. 11 червня 2010 року Іллічівською міською радою, у звязку зі з міною конфігурації земельної ділянки внаслідок несвоєчасного закладення межових знаків, прийнято рішення №671/56-V про видачу ОСОБА_7 іншого державного акту взамін державного акту від 09.09.1999 року на земельну ділянку за тією ж адресою, такої ж площі, за тим же цільовим призначенням, Отже право власності ОСОБА_2, що виникло на підставі державного акту від 09.09.1999 року, не припинялось,земельна ділянка не передавалась повторно у власність із земель державної або комунальної власності, як то передбачалось ч.5 ст. 61 СК України в редакції, що діяла на час прийняття вказаного рішення та отримання нового державного акту. Слід зазначити, що земельна ділянка під існуючим житловим будинком в силу ст. 377 ЦК, ст.120 ЗК, ст. 186 ЦК і не могла передаватись у власність особам, які не є власниками житлового будинку.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 188124, виданого РЕВ №3 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області , автомобіль марки Mitsubishi модель Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстровано 16.01.2009 року на імя ОСОБА_7 (т.1 а.с.86). Отже право власності на вказаний автомобіль в цілому належало померлому ОСОБА_7

08 липня 2014 року приватному нотаріусу надійшла заява від імені ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме на земельну ділянку по вул. Комсомольська,13 в селищі Олександрівка м. Іллічівська Одеської області та автомобіль «Mitsubishi Lancer» (т. 1 а.с.96). В цей же день до нотаріуса надійшла письмова заява ОСОБА_2, який посилаючись на те, що автомобіль набуто за його особисті кошти, просив не вчиняти нотаріальних дій до вирішення судового спору(т.1 а.с. 97). Заявою від 26.08.2014 року ОСОБА_2 просив нотаріуса долучити до матеріалів спадкової справи копію позовної заяви в Іллічівський міський суд (т. 1 а.с. 98).

Постановою приватного нотаріуса Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 10 липня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на земельну ділянку та автомобіль. Рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус обґрунтував тим, що земельна ділянка належала померлому на праві особистої власності, а щодо автомобіля є спір, який має вирішуватись судом. Серед інших підстав для відмови у вчинені нотаріальної дії зазначено також відсутність повноважень у ОСОБА_6, яка звернулась з проханням про вчиненні нотаріальних дій від імені ОСОБА_1, відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відсутність встановлених законодавством платежів, повязаних із вчиненням нотаріальної дії (т.1 а.с.5-7).

V. Оцінка Суду.

Згідно ст.3 ЦПК України в редакції, що діяла на час подання позову ( ст.4 ЦПК в нині діючій редакції), ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 25 ЦК цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За з містом ст. 29 ЦПК в редакції, що діяла на момент подання позову (ст. 47 ЦПК в нині діючій редакції) процесуальною дієздатністю наділяються живі фізичні особи.

Оскільки позивачка звернулась з позовом про визначення частки саме померлого ОСОБА_7 у праві власності на земельну ділянку та автомобіль, що суперечить ст.ст.3,27-23 ЦПК в редакції на момент подання позову (ст.ст. 4,47 ЦПК в нині діючій редакції), ст. 16 ЦК України, то позовні вимоги ОСОБА_1 в зазначеній частині не підлягають задоволенню з цих підстав.

Згідно ст. 49 Закону «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, втому числі якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка не має необхідних повноважень, особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення, особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, повязані з її вчиненням, в інших випадках, передбачених законом. У відповідності до ст. 42 Закону України « Про нотаріат» за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Зважаючи на встановлені судом обставини належності спірної земельної ділянки на праві особистої власності спадкодавцю, а також виходячи з того, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10 липня 2014 року відповідає вимогам ст.ст. 49, 42 Закону України « Про вчинення нотаріальних дій», зазначені в постанові обставини позивачем не спростовані, то не підлягає задоволенню вимога позивачки про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій.

У звязку з відмовою у задоволені позовних вимог, не підлягають вимоги позивачки про стягнення з відповідачів судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 47, 264,265 ЦПК України , ст.16 ЦК України, ст.57 СК України,ст. 42,49 Закону України «Про нотаріат», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визначення частки майна, належного померлому на праві сумісної власності, та визнання постанови незаконною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_5