ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/295/18 Справа № 177/1402/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощенного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, ухваленого суддею Коваль Н.В. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" під час розгляду справи змінив назву на Акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" ( надалі - АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KRH0AD40309342 від 18.01.2010 року.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № KRH0AD40309342 від 18.01.2010 року ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 51085,68 грн. на термін до 16.01.2015 року.

Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 30.05.2016 року становить 229909,20 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 49451,38 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19894,92 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 5533,89 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 143842,86 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 10936,15 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором 229909,20 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб, який ним був переданий на реалізацію Банку. З даного часу вважає припиненими кредитні зобов'язання. Судом не враховані кошти від реалізації заставного майна в погашення кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду, як законне та обґрунтоване на їх думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. В мотивування відзиву посилається на те, що заставне майно було реалізоване лише у лютому 2017 року, тому кошти від його реалізації будуть зараховані в порядку виконання судового рішення.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.01.2010 між сторонами укладений кредитно-заставний договір № KRH0AD40309342 (а.с. 6-10).Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 51085,58 гривень на строк до 16.01.2015 включно з відсотковою ставкою 20,04 %річних. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з 18 по 22 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1534,32 гривень для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом (розділ 17 кредитно-заставного договору).

Відповідно до п. 4.2 кредитно-заставного договору розрахунок процентів здійснюється до повного погашення кредиту, на суму неповернутого кредиту (а.с. 8).

Згідно п. 4.3 кредитно-заставного договору позичальник сплачує банку винагороди, в розмірах й у строки, що зазначені в статті 17.1.8 даного договору.

Пунктом 14.1 договору передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язань щодо сплати кредит, винагороди та процентів у вигляді пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки.

Згідно з п. 14.7, 14.8 кредитно-заставного договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 (двісті п'ятдесят) гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання; нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане відповідною стороною.

Відповідач всупереч умовам спірного договору, взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.05.2016 у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 229909,20 гривень, яка складається з:

-заборгованості за кредитом - 49451,38 гривень;

-заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19894,92 гривень;

-заборгованість по комісії за користування кредитом - 5533,89 гривень;

-пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 143842,86 гривень;

а також штрафи:- штраф (фіксована частина) - 250,00 гривень;- штраф (відсоткова складова) - 10936,15 гривень.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором KRH0AD40309342 від 18.01.2010 року в загальному розмірі 146646,18 грн., вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави автомобіль ВАЗ. Звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, шляхом продажу автомобіля від імені ОСОБА_1 ( а.с.98-102).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов висновку що боржник належним чином не виконував кредитних зобов'язань, у зв'язку із чим, стягнув заборгованість на користь позивача .

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань та їх розмір.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно не врахування судом постановленого судового рішення про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Як видно з матеріалів справи, позивач АТ КБ «Приват Банк» раніше використав своє право на захист, що підтверджується заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором KRH0AD40309342 від 18.01.2010 року в загальному розмірі 146646,18 грн., вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави автомобіль ВАЗ. Звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, шляхом продажу автомобіля від імені ОСОБА_1 ( а.с.98-102).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі не погашена, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки як видно з умов укладеного між сторонами кредитного договору немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Даний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду справа №310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, наведеним позивачем АТ КБ «ПриватБанк», оскільки в ньому не враховано дострокове звернення банку із вимогами про стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі шляхом звернення стягнення на заставне майно у зв'язку із чим, Банк змінив строк виконання грошового зобов'язання. Також, у розрахунку заборгованості відсутні відомості погашення кредитної заборгованості за судовим рішенням та не спрямовано кошти на погашення заборгованості відповідно до судового рішення.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів приходить до висновку, що за період між ухваленням рішення суду про звернення стягнення на заставне майно від 22 липня 2015 року та в межах заявлених позовних вимог, що відповідає принципу диспозитивної судового розгляду, згідно положення ст.13 ЦПК України, по 01 червня 2016 р., позивач АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення з відповідача відсотків у зв'язку із порушенням виконання грошового зобов'язання в порядку ст.625 ЦК України, в сумі 4249,38 грн. Виходячи з розміру стягнутої за рішенням суду заборгованості розміру заборгованості 146646,18 грн., що в порядку ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. За відрахуванням суми коштів від реалізації заставного майна, згідно Акту прийому- передачі транспортного засобу та оціночного сертифікату, згідно якими заставне авто реалізовано банком за 5000 грн. ( а.с.116,117). Розрахунок відсотків буде становити (146646,18-5000):100%х3%=4249,38 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного урахування обставин справи, на неповному дослідженні фактичних обставин, не застосовано закон, що підлягав застосуванню, а саме положення ст.625 ЦК України, що в порядку п.п.1,2,3 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягненню на його користь з ОСОБА_1 відсотками за користування кредитними коштами по кредитному договору № KRH0AD40309342 від 18.01.2010 року за період з 22 липня 2015 року по 01 червня 2016 р. в сумі 4249,38 грн.та компенсацію судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При звернені до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у сумі 3448,64 грн.5172 грн.( а.с. 1,92), який підлягає стягненню на його користь з відповідача згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України у сумі 159,33 грн. пропорційно задоволеним вимогам, згідно розрахунку (8620,64 х4249,38:229909,2).

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами по кредитному договору № KRH0AD40309342 від 18.01.2010 року за період з 01 серпня 2015 року по 01 червня 2016 р. в сумі 4249,38 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 159,33 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: