14.12.2018 227/4327/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

з участю:

секретаря судового засідання: Овчиннікової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є головним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2, яка перебуває у комунальній власності органу місцевого самоврядування. 11 березня 2008 року позивач змінила дівоче прізвище з «Попович» на «Будушкіна» у зв'язку з укладенням шлюбу. На даний час у зазначеній квартирі зареєстровано три особи: позивач та двоє синів, один з них - відповідач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2017 року по цей час відповідач не проживає у зазначеній квартирі, оскільки виїхав на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2 і більше ніколи не повертався. Станом на цей час місце фактичного проживання відповідача - не відоме. Будь-якого спільного побуту сторони не мають. У зв'язку з сімейними непорозуміннями між сторонами відсутнє будь-яке спілкування. Відповідач, понад 10 місяців без поважних причин відсутній за зареєстрованим місцем свого проживання, участі в утриманні житла не приймає. Позивач самостійно утримує відповідну квартиру, в тому числі сплачує всі житлово-комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. Будь-які заяви до органів місцевого самоврядування або житлово-експлуатаційної організації про те, що відповідач буде відсутнім за місцем реєстрації та збереження за ним права користування житлом відсутні. Зазначила, що позбавлення права користування житлом необхідне для зняття відповідача з державної реєстрації місця проживання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій позовні вимоги просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у його відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

Як встановлено судом, основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3, що підтверджується ордером на житлове приміщення № 11 від 24 січня 2006 року, виданого на підставі рішення виконкому від 22 грудня 2005 року № 188. (а.с.5)

11 березня 2008 року позивач, після укладення шлюбу з ОСОБА_4, змінила прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20 вересня 2018 року. (а.с.4)

Згідно довідки про склад сімї, виданої Виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області від 17 вересня 2018 року, позивач зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, разом зі своїми синами ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 6, 17)

Як вбачається з акту обстеження депутатом Білицької міської ради соціально-побутового становища громадянки ОСОБА_1 від 18 вересня 2018 року, складеного при обстеженні квартири АДРЕСА_4, ОСОБА_1 зареєстрована у вищезазначеній квартирі разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_2 з листопада 2017 року за даною адресою не мешкає. Проживає в м. Дружківка. (а.с.7)

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 понад 10 місяців, не утримує її, не слідкує за її станом, не сплачує комунальні платежі, а отже не виконує своїх обовязків, як квартирокористувач.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. ч. 4-5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

Згідно ч.ч. 1, 3 до ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сімї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обовязки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, основний квартиронаймач має право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Як розяснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понад шість місяців безперервно без поважних причин не мешкає за адресою: Донецька область АДРЕСА_5, та з заявою про продовження строку відсутності за даною адресою до наймодавця не звертався, тому суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 71 ЖК України.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем надано клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що вона має скрутне матеріальне становище, є одинокою матірю та отримує державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сімї.

Положеннями ч.ч.1, 3ст.136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що позивачами, крім інших, є одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Важке матеріальне становище позивача та те, що вона є одинокою матірю підтверджує довідка Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 17 вересня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримує допомогу, як одинока мати.

Посилання на те, що вона отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям є безпідставним, оскільки даний вид допомоги відповідно до довідки УСЗН був призначений по 31 жовтня 2016 року.

Оскільки для звільнення від сплати судового збору достатньо однієї підстави з наведених у переліку ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням того, що позивача було звільнено від сплати судового збору, а позов задоволено у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 в рахунок держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто суму у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 141, 263-265, 268, 273, 279, 280, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; адреса місця проживання: Донецька область АДРЕСА_6) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: Донецька область АДРЕСА_5) про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування житлом за адресою: Донецька область АДРЕСА_6.

Звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пп. в) п. 2 ч. 1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (семисот чотирьох гривень 80 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

14.12.2018