АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1732/18Головуючий по 1 інстанції - Мельник І.О.
Категорія: 43 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

за участю секретарів Анкудінова О.І., Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

відповідач - ОСОБА_7;

третя особа - ОСОБА_8

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.08.2018 року, ухваленого під головуванням судді Мельник І.О. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси № 236 о 14 год. 20 хв., у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою, - :

в с т а н о в и в :

08.11.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилаються, що їм належить на праві спільної часткової власності по 77/400 квартири у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.1998 року, виданого Органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року. Позивачу ОСОБА_6 належить на праві власності 23/100 частини квартири у АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року, виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3225, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2008 року. Кімната площею 10,4 кв. м. знаходиться у користуванні ОСОБА_6 за згодою всіх співвласників, та на неї відкритий особовий рахунок, що підтверджується довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР за № 7493 від 30.09.2014 року.

Відповідачу ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності 77/400 квартири в АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 25.07.2014 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року, обтяжувачем є ОСОБА_8.

Позивачі вказують, що між ними та відповідачем ОСОБА_7 постійно виникають сварки з приводу того, що ОСОБА_7 перешкоджає їм користуватися квартирою, та відмовляється надавати позивачам доступ до належної кожному із них частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3, постійно змінює замки на вхідних дверях у квартиру. Дані факти, зазначають позивачі, підтверджуються висновками про результати розгляду звернень від 26.09.2014 року, 14.06.2017 року, 03.07.2017 року, затвердженого начальником Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, в яких вказано, що в даних подіях відсутні будь-які ознаки кримінального та адміністративного правопорушення, але у ситуації, яка склалася, вбачаються ознаки цивільно-правового характеру. На даний час відповідач ОСОБА_7 порушує права позивачів, як співвласників квартири АДРЕСА_4 наступним: вона не впускає позивачів до помешкання добровільно, не дає права користуватися житлом, змінила замок від вхідних дверей, відмовляється надавати їм окремий комплект ключів, що унеможливлює вільний доступ позивачів до житла, а тому вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав з вказаним позовом.

Позивачі просять встановити порядок користування приміщеннями квартири 115, що знаходиться по АДРЕСА_1 таким чином : надати ОСОБА_3 в особисте користування кімнату площею 8,3 кв. м.; ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у особисте користування кімнату площею 17,4 кв. м. та балкон площею 0,9 кв. м.; відповідачу ОСОБА_7 в особисте користування кімнату площею 8,6 кв. м., а в спільному користуванні залишити коридор площею 5,9 кв. м, вбиральню площею 1,1 кв. м., ванну кімнату площею 2,1 кв. м., вбудовану шафу площею 1,0 кв. м., кухню площею 6,1 кв. м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про вселення та встановлення порядку користування квартирою - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_9 вказує, що, на її думку, рішення суду винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, є не обґрунтованими. Вважає, що має місце неповнота встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_9 зазначає, що судом залишено поза увагою те, що відповідач ОСОБА_7, та третя особа ОСОБА_8 повністю заперечували в судовому засіданні право користування квартирою позивачами і не бажали їхнього проживання в квартирі, даний факт уже сам по собі в контексті ст. 391 ЦК України передбачає захист прав позивачів, однак суд першої інстанції проігнорував дані факти. Представник позивачів вказує, що посилання суду першої інстанції на те, що запропонований позивачами варіант встановлення порядку користування квартирою буде порушувати права відповідача та третьої особи є помилковим.

ОСОБА_9 просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.08.2018 року, і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, а саме: зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Вселити ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1. Зобов`язати ОСОБА_7 надати ОСОБА_4 комплект ключів від квартири 115, що знаходиться по АДРЕСА_1, встановити порядок користування приміщеннями квартири 115, що знаходиться по АДРЕСА_1: ОСОБА_3 в особисте користування кімнату площею 8,3 кв. м.; ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в особисте користування кімнату площею 17,4 кв. м. та балкон площею 0,9 кв.м.; відповідачу ОСОБА_7 в особисте користування кімнату площею 8,6 кв. м.; в спільному користуванні залишити коридор площею 5,9 кв. м, вбиральню площею 1,1 кв. м., ванну кімнату площею 2,1 кв. м., вбудовану шафу площею 1,0 кв. м., кухню площею 6,1 кв. м. Стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати пов`язані з оплатою послуг адвоката.

22 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від відповідача ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції об`єктивно та повно дослідив обставини справи, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що надані позивачами копії документів доводять факт відсутності у останніх будь-яких перешкод потрапляти та користуватися спільною квартирою. Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону, тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення вимог позивачів. Відповідач ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у відкритому судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, позивачів, відповідача та їх представників, третю особу, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно під час розгляду справи надала комплект ключів від вхідних дверей квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_3, тому вимоги в цій частині ухвалою суду залишено без розгляду.

Щодо порядку користування квартирою та вселення суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки виходив з того, що запропонований позивачами порядок користування квартирою суттєво погіршить права інших співвласників, оскільки 2-а кімната (нумерація згідно з техпаспортом ) площею 17,4 кв. м. є прохідною кімнатою, а з врахуванням, що для користування кімнатою, яку позивачі просять виділити ОСОБА_3 в особисте користування площею 8,3 кв. м. та кімнати, яка пропонується ОСОБА_7 в особисте користування площею 8,6 кв. м., необхідний прохід через прохідну кімнату (№2), то такий порядок користування не може відповідати інтересам всіх співвласників та порушуватиме їх права. Також суд першої інстанції зазначив, що згідно з планом квартири, тільки у 2-й кімнаті площею 17,4 кв. м. є вихід на балкон, а тому у випадку встановлення порядку користування квартирою згідно варіанту, як запропоновано позивачами, інші співвласники будуть позбавлені права користування балконом, що на думку суду є також погіршенням прав інших співвласників.

Суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що у ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_7 були виготовлені комплекти ключів, які запропоновано позивачам отримати та 08.08.2018 року були вручені позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, то останні просили залишити без розгляду позовну вимогу в частині зобов`язання ОСОБА_7 надати ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 комплект ключів від квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.01.2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою в частині зобов`язання ОСОБА_7 надати ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 комплект ключів від квартири АДРЕСА_1 - залишено без розгляду.

За таких обставин, суд не вбачав підстав для задоволення вимог про вселення позивачів, оскільки вони отримали ключі та мали доступ до житлових приміщень квартири.

Апеляційний суд не повністю погоджується з висновками суду першої інстанції , оскільки висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду слід змінити, частково задовольнивши вимоги позивачів та їх доводи в апеляційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності по 77/400 квартири у АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.1998 року, виданого Органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року (а.с.19).

ОСОБА_6 належить на праві власності 23/100 частини квартири у АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року, виданого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 , зареєстрованого у реєстрі за № 2-3225, що підтверджується даними Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2008 року. Кімната площею 10,4 кв. м. знаходиться у користуванні ОСОБА_6 за згодою всіх співвласників та на неї відкритий особовий рахунок, що підтверджується довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР за № 7493 від 30.09.2014 року (а.с.20-21). Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_12 внаслідок реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 958107.

ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності 77/400 квартири у АДРЕСА_5 на підставі договору довічного утримання від 25.07.2014 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, Степаненко А.М., що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року, обтяжувачем є третя особа - ОСОБА_8 (а. с. 24-26).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із даних технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 48485), який наявний в матеріалах справи, на квартиру 115, що знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1, що спірна квартира складається з 4-х кімнат, у тому числі: 1-а кімната площею 10,4 кв.м., 2-а кімната площею 17,4 кв.м., 3-а кімната площею 8,3 кв.м., 4-а кімната площею 8,6 кв.м., квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м (а.с.28). Кімната площею 10,4 кв. м знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_6 за згодою всіх співвласників, а на її ім'я відкритий особовий рахунок, що підтверджується довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР за № 7493 від 30.09.2014 року.

Також із матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано 4 особи: ОСОБА_7, на ім'я якої відкритий особовий рахунок, ОСОБА_13 - дочка, ОСОБА_8 - підопічна, ОСОБА_5 - співвласник. Вказаний факт підтверджується даними довідки КП «Соснівська СУБ» № 10891 від 13.12.2014 (а.с.32).

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до норм ст. 391 ЦК України, яка регламентує захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно до роз'яснення пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності, чи законного володіння зі сторони відповідача.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, згідно з ст. 391 ЦК України.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, як і вбачається із заявлених позовних вимог. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у своїх вимогах позивачі просять встановити порядок користування приміщеннями квартири 115, що знаходиться по АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_3 в особисте користування кімнату площею 8,3 кв. м.; ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в особисте користування кімнату площею 17,4 кв. м. та балкон площею 0,9 кв. м; відповідачу ОСОБА_7 в особисте користування кімнату площею 8,6 кв. м., а в спільному користуванні залишити коридор площею 5,9 кв. м, вбиральню площею 1,1 кв. м., ванну кімнату площею 2,1 кв. м., вбудовану шафу площею 1,0 кв. м., кухню площею 6,1 кв. м.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий порядок користування суттєво погіршить права інших співвласників, оскільки 2-а кімната (нумерація згідно з техпаспортом) площею 17,4 кв. м. є прохідною кімнатою, а за таких обставин, встановлення саме такого порядку користування квартирою для співвласників суперечить вимогам закону , тому суд дійшов вірного висновку, відмовивши позивачам у задоволенні вимог в цій частині.

Апеляційний суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, технічний паспорт квартири, вимоги позивачів, доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив, що для користуватися кімнатами, які позивачі просять виділити ОСОБА_3 в особисте користування площею 8,3 кв. м та кімнати, яка пропонується відповідачу ОСОБА_7 в особисте користування площею 8,6 кв. м, необхідний прохід через прохідну кімнату № 2, що є неможливим за вказаних обставин. Крім того, згідно з планом квартири тільки у 2-й кімнаті площею 17,4 кв. м є вихід на балкон. Тому у випадку встановлення порядку користування квартирою у такому варіанті, як просять позивачі, інші співвласники будуть позбавлені права користуватися балконом, що на думку суду є також погіршенням прав інших співвласників.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні вимоги позивачів щодо порядку користування приміщеннями квартири № 115, що знаходиться по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з уникнення порушення прав всіх співвласників спірної квартири. Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Однак, що стосується позовних вимог позивачів щодо зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартири № 115, що знаходиться по АДРЕСА_1, та зобов'язання надати комплект ключів від вказаної квартири позивачам, то апеляційний суд, вважає за необхідне звернути увагу, що відразу після ухвалення рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, яке не набрало законної сили, відповідач ОСОБА_7 знову поміняла замки від вхідних дверей квартири, що підтверджено не лише посиланнями в апеляційній скарзі, а і визнано відповідачем ОСОБА_7 під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції .

Судом апеляційної інстанції приймались міри для добровільного вирішення спору між сторонами, оголошувалась перерва у судовому засіданні для вирішення спору між сторонами, але вони не змогли досягти згоди, та вирішити питання проживання та користування квартирою всіх співвласників, врахувавши права та інтереси кожного, тому за вказаних обставин дане питання вирішується судом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що за відсутності домовленості сторін про порядок володіння та користування спірною квартирою, яка є спільною частковою власністю сторін, задоволенню підлягають вимоги щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою позивачам шляхом надання комплекту ключів від вхідних дверей квартири, оскільки за таких обставин, всі співвласники квартири мають право користуватися нею і жоден із них не має права позбавляти іншого такого права користування квартирою, яка їх спільною частковою власністю.

Також, враховуючи, що судом зобов'язано відповідача надати ключі позивачам та не чинити їм перешкоди у користуванні житловими приміщеннями квартири, то немає потреби вселяти позивачів у квартиру, оскільки із отриманням ключів позивачі мають доступ до житла і можуть ним всі користуватись. Отже, у задоволенні вимог про вселення слід відмовити, тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції щодо висновку про відмову у задоволенні вимог про вселення позивачів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищевикладені норми права, обставини справи, наявні в матеріалах справи належні, допустимі та достовірні докази, той факт що позивачам та відповідачеві належить на праві спільної часткової власності квартира № АДРЕСА_1 та встановлений факт, що відповідач ОСОБА_7 чинить перешкоди у користуванні квартирою № 115, що знаходиться по АДРЕСА_1 позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, то апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та про часткове задоволення позовних вимог позивачів лише в частині щодо зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та надати ключі від вхідних дверей квартири.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню в частині зобов`язання ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні квартирою 115, яка знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом зобов`язання ОСОБА_7 надати позивачам комплект ключів від квартири № АДРЕСА_1.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни та скасування судового рішення у відповідній частині, а саме: змінити рішення в частині вимог про відмову у задоволенні вимог, скасувавши у частині залишення без розгляду вимог про зобов`язання ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, та про зобов`язання ОСОБА_7 надати відповідачам комплект ключів від квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні квартирою 115, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом надання відповідачам комплекту ключів від квартири АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів, то судові витрати підлягають перерозподілу судом апеляційної інстанції. Тому слід стягнути частково судові витрати у загальній сумі 6808 грн. за сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, витрат на правову допомогу із відповідача ОСОБА_7 на користь позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які складаються із судових витрат в розмірі сплати судового збору частково 802 грн. та частково витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн., всього по 1702 грн. кожному із вказаних позивачів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.08.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою - змінити в частині вимог про відмову у задоволенні вимог, скасувавши у частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, та про зобов`язання ОСОБА_7 надати відповідачам комплект ключів від квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні квартирою 115, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом надання відповідачам комплекту ключів від квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути частково судові витрати у загальній сумі 6808 грн. за сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, витрат на правову допомогу із відповідача ОСОБА_7 на користь позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які складаються із судових витрат в розмірі сплати судового збору частково 802 грн. та частково витрат на правову допомогу у розмірі 900 грн., всього по 1702 грн. кожному із вказаних позивачів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Карпенко О.В.