Справа № 462/6437/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року суддя Залізничного районного суду міста Львова Галайко Н.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України через Державну казначейську службу України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_2 велося досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 03 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Зазначає, що вже понад 10 місяців триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні, що є протиправним та грубо порушує його права як потерпілого. Вказує, що слідчий Савчук Л. О. не допитав його як потерпілого, а також не вручив памятки про процесуальні права та обовязки. 29 березня 2018 року слідчим Савчуком Л. О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року за відсутністю складу кримінального правопорушення. 07 травня 2017 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/3090/18 було винесено ухвалу про скасування зазначеної постанови слідчого, оскільки така є передчасною. 07 червня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/4055/18 було винесено ухвалу про відвід слідчого Савчука Л. О. З огляду на зазначене, позивач вважає незаконною та протиправною бездіяльність слідчого Савчука Л. О. Моральну шкоду оцінює в сумі 25 000 грн., оскільки наведене негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача клопотань та відзиву на позовну заяву не надійшло.

Позов розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України. Тому розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначав бездіяльність старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області в частині неналежного виконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, на підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) слідчого.

Суд зазначає, що незаконність та протиправність цих обставин у встановленому законом порядку встановлена не була.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, прийняттям старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області постанови про закриття кримінального провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року, вважаючи таке рішення незаконним і протиправним лише з огляду на подальше його скасування Галицьким районним судом м. Львова.

Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2018 року у справі № 461/3090/18 позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого Савчука Л. О. про закриття кримінального провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року. Зазначеною ухвалою постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована на підставі її передчасності.

Суд зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вищезазначена ухвала Галицького районного суду м. Львова свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1, по своєму інтерпретуючи зміст частини 6 статті 1176 ЦК України.

Окрім цього суд зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_2 моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя/підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно.

Суддя: