РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/71/16-ц

Провадження № 2/643/104/18

06.03.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Арестової І.В., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, а у разі її смерті ОСОБА_4, посвідчений 26.06.2015 року в 4 Харківській державній нотаріальній конторі.

В обґрунтування позовних вимог, в ході судового розгляду уточнених, позивач посилається на те, що він і його родина постійно піклувалися про ОСОБА_5, він возив її на своєму автомобілі в лікарню, якщо вона про це просила. На прохання ОСОБА_5 він зробив в її квартирі ремонтні роботи: побілив кухню, встановив лічильники води, встановив новий унітаз, замінив крани води в кухні та ванній кімнаті, прочистив каналізацію, утеплив балкон. За тиждень до смерті ОСОБА_5 почав класти плитку в її квартирі у ванній кімнаті. Також він оплатив проведення кабельного телеббачення в квартирі ОСОБА_5, а потім оплачував його, на прохання ОСОБА_5 купив їй соковижималку, електричну м'ясорубку, радіотелефон, електричний обігрівач. 29.08.2014 року ОСОБА_5 склала на його ім'я заповіт, посвідчений в 4 Харківській державній нотаріальній конторі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 скоротечно померла в лікарні. По приїзду до моргу позивач дізнався, що тіло ОСОБА_5 забрала ОСОБА_3 і швидко кремувала. При зверненні до 4 ХДНК позивач дізнався, що 26.06.2015 року ОСОБА_5 склала новий заповіт на користь ОСОБА_3, а в разі її смерті ОСОБА_4 Вважав, що ОСОБА_3 застосувала психічний тиск до ОСОБА_5 для отримання заповіту на своє ім'я і такий заповіт належить визнати недійним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Надала суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала у повному обсязі. В письмових запереченнях посилалася на ті обставини, що позовні вимоги ОСОБА_2 нічим не підтверджені, надумані. ОСОБА_5 вона знала тривалий час, вони дружили родинами. Позивач був чужою людиною для ОСОБА_5, в його допомозі вона не потребувала, з ним спілкуватися не бажала, тому і прийняла рішення скласти заповіт на відповідачей.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, що були викладені в письмових запереченнях ОСОБА_3

Третя особа, 4 ХДНК, просили розглядати справу без її участі та постановити рішення на розсуд суду, заперечень проти позову не мали, про що зазначили у письмовій заяві.

По справі були надані пояснення свідків щодо поведінки померлої в побуті, її думки та її стан на час складання заповіту.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що познайомився з ОСОБА_5 в 2015 році, коли на прохання ОСОБА_2 робив в її квартирі деякі ремонтні роботи. ОСОБА_5 особисто йому говорила, що склала заповіт і залишила свою квартиру ОСОБА_2, який разом з дружиною допомагає їй, піклується про неї. Скасовувати заповіт вона не мала наміру.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_5 знала багато років як сестру свого чоловіка. ОСОБА_5 неодноразово розповідала їй про заповіт на ім'я ОСОБА_2, нікому іншому залишати квартиру вона ніколи не мала наміру. Заповіт на на ім'я ОСОБА_2 завжди лежав в квартирі ОСОБА_5 на видному місці і будь-яких інших заповітів свідок ніколи не бачила, ОСОБА_5 ніколи не говорила про складання іншого заповіту. Після смерті ОСОБА_5 її тіло було швидко кремовано ОСОБА_3, яка також повідомила про наявність заповіту на її ім'я. Ключів від квартири ОСОБА_5 у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніколи не було, тому свідок не змогла відповісти яким чином заповіт і правовстановлюючі документи на квартиру опинилися у вказаних осіб.

Свідки ОСОБА_9 і позивач ОСОБА_2 як свідок пояснили в суді, що з 2013 року вони були знайомі з ОСОБА_5 Після смерті її чоловіка, стан здоров'я ОСОБА_5 значно погіршився. Тому вони здійснювали за нею догляд, допомагали в хатніх справах. В 2014-2015 роках в квартирі ОСОБА_5 вони зробили ремонт, купили їй радіотелефон, встановили кабельне телебачення. Протягом шести місяців в 2015 році вони сплачували комунальні послуги за квартиру ОСОБА_5 Саме тому ОСОБА_5 в серпні 2014 року склала заповіт на ім'я ОСОБА_2, оскільки вважала його і його дружину своєю сім'єю. Заповіт на ім'я ОСОБА_2 знаходився на видному місці в квартирі ОСОБА_5, про нього всім було відомо і ОСОБА_5 неодноразово говорила про нього своїм знайомим та сусідам. Приблизно за 2-3 місяця до смерті свідки почали чути від ОСОБА_5, що до неї у їх відсутність приїжджала ОСОБА_3 і привозила коньяк. Після візитів ОСОБА_3, ОСОБА_5 становилася дратливою, від випитого спиртного у неї погіршувався стан здоров'я, вона скаржилася що ОСОБА_3 вимагає від неї зробити на неї заповіт і залишити їй квартиру, просила свідків не пускати ОСОБА_3 до неї. 01 серпня 2015 року ОСОБА_5 подзвонила свідку ОСОБА_2 і сказала, що піде в поліклініку, і з того часу вони її не бачили. З 02 по 04 серпня 2015 року свідки шукали ОСОБА_5 по сусідам та знайомим, а ІНФОРМАЦІЯ_2 подзвонила ОСОБА_3 і повідомила про смерть ОСОБА_5 Також ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_5 вона забрала 01 серпня 2015 року до себе додому. Швидка допомога була викликана до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка доставила її до лікарні, де вона і померла.

Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, та дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

При житті ОСОБА_5 хворіла на ряд хвороб. Згідно довідки Харківської міської поліклініки № 18 ОСОБА_5 знаходилась на диспансерному обліку у вказаному медичному закладі з 2002 року з діагнозом склероз судин головного мозку, хронічне порушення кровообігу головного мозку 11 ст. з вестибуло-атактичним та лікворно-гіпертензивним синдромами, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 11 ст. СН 11 А, розповсюджений остеохондроз хребта, цукровий діабет 11 тип, легка течія. Протягом 2002-2015 років проходила неодноразове амбулаторне та стаціонарне лікування, призначалася підтримуюча терапія.

На праві особистої приватної власності ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_2.

Згідно заповіту, складеного та посвідченого в 4 ХДНК 29 серпня 2014 року за р.№ 4-108, ОСОБА_5 заповіла все належне їй майно ОСОБА_2.

За місяць до своєї смерті, а саме 26 червня 2015 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, посвідчений в 4 ХДНК за р.№ 4-838, яким скасувала попередній заповіт і заповіла все належне їй майно ОСОБА_3, а у разі її смерті ОСОБА_4. Всупереч ст. 59 Закону України «Про нотаріат» заповіт знаходився не у заповідача ОСОБА_5, а у ОСОБА_4

18 серпня 2015 року відповідачка ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за заповітом від 26.06.2015р., на підставі її заяви була заведена спадкова справа № 758/2015.

18 серпня 2015 року відповідачка ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5

10 листопада 2015 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_2 з проханням не видавати свідоцтво про спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв'язку з оскарженням до суду заповіту від 26.06.2015р.

Більше із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, свідоцтва на спадщину не видавалось, що підтверджується відповіддю Четвертої Харківської державної нотаріальної контори та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановляє наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивач посилається на те, що при складанні заповіту відповідачі скористалась тяжким становищем ОСОБА_5 та змусили її підписати заповіт на свою користь.

Згідно довідки «Харківська міська клінічна лікарня № 7» ОСОБА_5 була доставлена до лікувального закладу ІНФОРМАЦІЯ_2 машиною ШМД 405 з адреси АДРЕСА_1 в супроводі родички ОСОБА_4

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6347 від 05.08.2015 року, при надходженні до лікарні у ОСОБА_5 був встановлений діагноз ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба 111 ст., церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія 11 ст. 1ХС, атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз СН 11 А ст., набряк - набухання мозку, гостра сердцево-легенева недостатність, тромбоемболія легеневої артерії, набряк легень, цукровий діабет.

Окрім медичних документів, суд приймає до уваги пояснення свідків, які підтвердили, що до 01 червня 2015 року стан здоров'я ОСОБА_5 був стабільним, в 2014 році вона склала заповіт на ім'я ОСОБА_10, який піклувався про неї, цей заповіт не викликав ні у кого заперечень; протягом останніх 2-3 місяців до смерті ОСОБА_5, ОСОБА_3 (мати ОСОБА_4) кілька разів привозила і пригощала ОСОБА_5 спиртними напоями, вимагала у ОСОБА_5 залишити їй квартиру, про що ОСОБА_5 неодноразово скаржилася, просила не пускати ОСОБА_3 до неї; в червні 2015 року ОСОБА_5 складає заповіт на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з якими майже не спілкувалася, про вказаний заповіт нікому не повідомляє; 01 серпня 2015 року ОСОБА_5 зникає, її місце знаходження невідоме, на дзвінки вона не відповідає; ІНФОРМАЦІЯ_2 її доставляють в дуже тяжкому стані до лікарні з квартири ОСОБА_4, де вона скоротечно помирає; наступного дня спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 швидко кремують тіло ОСОБА_5 та повідомляють про заповіт на їх користь, правовстановлюючі документи із квартири ОСОБА_5 разом із заповітом опиняються у ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Пояснення свідків відповідачами спростовані не були.

Вищнаведені обставини також знайшли своє підтвердження у висновку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 25.08.2015 року.

З огляду на вказане суд вважає, що останній заповіт 26 червня 2015 року суперечить дійсному волевиявленню ОСОБА_5, її волевиявлення не було вільним, а було зроблено під тиском ОСОБА_3 в результаті зловживання спиртними напоями.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Стаття 110 ЦПК України зазначає, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Стаття 107 ЦПК України передбачає:

1. Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

2. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв'язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов'язаних із проведенням експертизи.

3. При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

4. У разі скасування судом ухвали про призначення експертизи, призначений судом експерт зобов'язаний негайно повернути суду матеріали та інші документи, що використовувалися для проведення експертизи.

Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 встановлено:

3.1. Експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

3.2. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об'єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо).

3.3. У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об'єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У документі про призначення експертизи (залучення експерта) перераховуються всі об'єкти, які направляються на експертне дослідження, із зазначенням точного найменування, кількості, міри ваги, серії та номера (для грошей НБУ та іноземної валюти), інші відмінні індивідуальні ознаки.

4.12. При проведенні дослідження експерт повинен уживати заходів щодо збереження наданих на експертизу об'єктів, аби не допустити їх знищення або пошкодження. Документальні матеріали, які були об'єктом дослідження, а також надані для порівняльного дослідження зразки позначаються відповідними штампами і після проведення експертизи (дослідження) повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

4.22. Предмети та документи, що були об'єктами експертного дослідження, підлягають поверненню органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), разом з висновком експертизи або повідомленням про неможливість надання висновку.

В судовому засіданні на неодноразові пропозиції суду надати оригінал заповіту від 26 червня 2015 року, відповідачка ОСОБА_4 відмовилася надати його експерту для проведення експертизи.

Суду був наданий висновок судово-почеркознавчої експертизи № 9524/13406 ХНДІСЕ ім.засл.проф. Бокаріуса від 31.07.2017 року.

Із тексту висновку експертизи убачається, що в порушення вищевказаних вимог закону експертиза була проведена стосовно екземпляру заповіту від 26 червня 2015 року, який був наданий експерту поза межами суду особисто відповідачкою ОСОБА_4 і його справжність не була встановлена судом. А тому висновок експерта був зроблений з порушенням вищевказаних вимог закону і на підставі ст. 78 ЦПК України не може вважатися допустимим доказом по справі.

З огляду на вищевказане суд не може вважати доведеним факт, що підпис на заповіті від 26 червня 2015 року зроблений саме ОСОБА_5

Оцінюючи докази в їх сукупності, показання свідків, суд вважає можливим задовільнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати, які підтверджені матеріалами справі на загальну суму 9 093,20 грн.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений 26.06.2015 р. в Четвертій Харківській державній нотаріальній контори.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 9 093,20 грн., тобто по 4 546,60 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, серія і номер паспорта НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, серія та номер паспорту НОМЕР_5, місце проживання: АДРЕСА_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код НОМЕР_3, паспорт серії НОМЕР_6, місце проживання: АДРЕСА_4.

Третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора, код 02900653, адреса: м. Харків, вул. Бібліка, 57.

Суддя: Я.М.Горбунова