АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/3411/2018

Унікальний номер 759/17967/15-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Войтенко Ю.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості ? частини майна, що є у спільній частковій власності, припинення та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом, уточнивши який зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2001 року, виданого на підставі розпорядження заступника голови Київської міської державної адміністрації від 19 жовтня 2010 року № 616, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві часткової власності їй, ОСОБА_2, таїї батьку ОСОБА_1 врівних часткахкожному. Правовласності зареєстрованов Бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №9159 29 жовтня 2001 року.

З 25 липня 2000 року у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачка і відповідач. З червня 2010 року по червень 2011 рік в квартирі проживала позивачка та її чоловік ОСОБА_3, а відповідач вселився у зазначену квартиру 13 червня 2011 року.

На фоні постійних конфліктних ситуацій, сварок та створення дискомфортних умов для проживання з боку відповідача, позивачка зі своїм чоловіком вимушені були виїхати з зазначеної квартири, а 02 серпня 2011 року шлюб позивачки з ОСОБА_3 було розірвано.

Посилаючись на неможливість спільного проживання в одній квартирі з відповідачем, позивачка була вимушена тимчасово проживати у своєї мами ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та для досягнення згоди щодо компенсації ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивачкою було направлено відповідачу пропозицію щодо продажу спільної часткової власності від 06 вересня 2011 року, яка залишена без письмової відповіді, а в усній формі їй було відмовлено.

30 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про передачу відповідачу заяви про намір продажу ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, однак відповіді в місячний строк отримано не було.

Відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №28/26-16 від 04 жовтня 2016 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 є неподільною, ринкова вартість ? частини вказаної квартири становить 757 531 грн.

Таким чином, посилаючись на положення ст.ст. 16, 183, 317, 319, 355, 358, 361, 364 ЦК України, ОСОБА_2 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 757 531 грн., припинити право часткової власності ОСОБА_2 на ? частину квартири та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 А також, ОСОБА_2 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6090 грн. та витрати пов'язані з проведенням судової експертизи у розмірі 5500 грн. (а.с.2-5, 76-79)

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації ? частини майна, що є у спільній частковій власності, припинення та визнання права власності задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 757 531,00 грн. грошової компенсації вартості ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1. Припинено право часткової власності ОСОБА_2 на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6090,00 грн. та витрати пов'язані проведенням судової експертизи в розмірі 5500,00 грн. (а.с.99-104)

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 13 червня 2017 року залишено без задоволення. (а.с.143-144)

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасуватизаочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначили, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення відповідача та його представника про дату і час судового засідання, яке відбулось 13 червня 2017 року. Вказували, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом відповідача і фінансової можливості сплатити позивачу вартість ? частини у нього немає. Вважали безпідставними посилання позивача на неможливість спільного володіння і користування майном лише з огляду на наявність між сторонами неприязних стосунків. (а.с.165-167)

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_8 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому із посиланням на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги просив залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. (а.с.182-184)

Зважаючи наположення пункту8 частини1 РозділуХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакціїЗакону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1, його представник - адвокат ОСОБА_6 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Представник позивачки адвокат ОСОБА_9 не заперечував факт належного сповіщення ОСОБА_2 про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. (а.с. 196-197)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2001 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному, квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». (а.с.10, 96-97)

Відповідно до Технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 складається з двох роздільних житлових кімнат, кожна з яких має самостійний вихід до коридору квартири, загальною жилою площею 31,0 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,3 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м., балкону площею 5,7 кв.м., лоджії площею 4,8 кв.м.(а.с.11-12)

За заявою ОСОБА_2, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 позивач 30 липня 2015 року звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про передачу відповідачу заяви про намір продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.16)

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав заяву про намір продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 02 серпня 2015 року. (а.с.18)

За висновком № 28/26-16 від 04 жовтня 2016 року судового експерта ОСОБА_10 за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, неможливо здійснити виділення в натурі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, т.я. будуть порушуватися вимоги пунктів 2.22, 2.23, 2.24, 2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». Квартира №22 є неподільною. У зв'язку з тим, що квартира АДРЕСА_1 є неподільною, немає можливості надати варіанту її поділу. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на час проведення експертизи становить 1 515 062 грн., ринкова вартість 1/2 частини цієї квартири - 757 531 грн. (а.с.46-66)

Згідно довідки ТОВ «Рентакран» вих. № ФД-075 від 12 грудня 2016 року про доходи ОСОБА_1 працює в ТОВ «Рентакран» з 02 січня 2009 року, займає посаду машиніста баштового крана, дохід за період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року склав 28 110,63 грн. (а.с.74)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилаючись на положення ст. 183, ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України просила припинити її право власності на 1/2 частку спільного нерухомого майна та стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі низький рівень доходу відповідача не може бути визнаний підставою для порушення прав позивачки, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зазначивши, що позбавлення права позивача на користування вказаним майном свідчить про зловживання відповідачем своїми правами та небажання компенсування позивачеві належної йому частку у спільному майні в тій ситуації, коли майно повністю перебуває у володінні відповідача, а позивач, який бажає виділитись, не має можливості користуватись належною йому часткою у спільному майні. (а.с.99-104)

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідні висновки міститься в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі №6-4цс14 та постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15.

Як вбачається з матеріалів справи і наявних в ній доказів, належна сторонам на праві власності квартира має дві кімнати, кожна з цих кімнат має окремий вихід до коридору. За таких обставин доводи позивачки ОСОБА_2 про неможливість користуватись належною їй на праві власності ? частиною вказаної квартири з посиланням на положення частини 3 ст. 358 ЦК України, колегія суддів визнала не спроможними. При цьому вимог про усунення перешкод або встановлення порядку користування квартирою, вселення до зазначеної квартири позивачка не заявляла.

Між тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки належним у справі доказам, які підтверджують майновий стан відповідача та відсутність матеріальної спроможності відповідача сплатити позивачці 757 531 грн. компенсації вартості ? частини квартири, зокрема довідці ТОВ «Рентакран» вих. № ФД-075 від 12 грудня 2016 року, згідно якої ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року отримав дохід у розмірі 28 110,63 грн. (а.с.74)

Доказів отримання відповідачем інших доходів, наявності у нього рухомого або нерухомого майна матеріали справи не містять і судом таких не встановлено. Цих обставин представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9 не заперечував і в суді апеляційної інстанції.

Тому, стягнення із відповідача на користь позивачки вищевказаної суми 757 531 грн. компенсації вартості ? частини квартири становитиме для відповідача надмірний тягар.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що майновий стан відповідача свідчить про його неспроможність виплатити позивачці компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на квартиру, оскільки це становитиме для відповідача надмірний тягар, який матиме негативні наслідки у вигляд втрати житла внаслідок звернення стягнення на погашення присудженої судом суми компенсації.

За журналом судового засідання від 09 червня 2017 року, відповідач та його представник не були присутні в судовому засіданні 09 червня 2017 року, коли по справі було оголошено перерву до 13 червня 2017 року. (а.с.94-95)

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази направлення судових повісток чи повідомлення відповідача, його представників іншими засобами зв'язку про розгляд справи судом призначений на 13 червня 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів визнала обґрунтованими також доводи апеляційної скарги щодо належного повідомлення відповідача та його представника про дату і час судового засідання, яке відбулось 13 червня 2017 року.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2017 року - скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості ? частини майна, що є у спільній частковій власності, припинення та визнання права власності.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 червня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова