Апеляційне провадження №22-ц/824/3500/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства охорони здоров'я України та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа: Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його наступним:

Вона займала посаду ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця протягом 3,5 років і за цей час нею було докладено значних зусиль для забезпечення нормального функціонування та розвитку вказаного навчального закладу. В той же час у березні 2018 року її було звільнено з цієї посади із явно неправомірних на думку позивача мотивів, зокрема в зв'язку із незадовольним виконанням своїх професійних обов'язків, а також невиконанням умов контракту. За таких умов відповідач порушив її трудові права. Окрім того вказане звільнення спричинило позивачу також і моральної шкоди, яка зумовила погіршення її стану здоров'я. У зв'язку з цимта з урахуванням зміни предмету позову просила: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-О «Про звільнення ОСОБА_1.»; поновити її на посаді ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця з 17 квітня 2018 року; стягнути з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця на її корить середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 квітня 2018 року; стягнути з Міністерства охорони здоров'я України на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; розподілити судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року даний позов задоволений частково. Вирішено: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року № 14-О «Про звільнення ОСОБА_1.»; поновити ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця з 17 квітня 2018 року; стягнути з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., постановити в цій частині нове рішення про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Вважає, що судом під час розгляду питання про стягнення моральної шкоди не було у повному обсязі з'ясовано всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені у рішенні суду висновки щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди не відповідають обставинам справи.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду міста Києва скасувати та постановити нове рішення, яким у позові відмовити. Посилався на незаконність, необґрунтованість такого рішення, ухвалення його з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому вказав, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Обґрунтував скаргу тим, що судом не застосовано до спірних правовідносин ст.42 Закону «Про вищу освіту», який визначає право засновника (власника) на звільнення керівника закладу вищої освіти, та не надано оцінку правовій позиції відповідача щодо необхідності застосування вказаної норми Закону. Вирішуючи питання про наявність підстав для звільнення, суд першої інстанції відтворив частину позовної заяви, при цьому не надавши жодного висновку чи оцінки фактичним обставинам справи, як і оцінки документів, що визначені як підстава для звільнення. Крім того суд безпідставно надав перевагу одним доказам над іншими та допустив необ'єктивність при вирішенні справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

В ході розгляду справи було встановлено, що 16.06.2014 року між ОСОБА_1 та Міністерством охорони здоров'я України укладено контракт №791, відповідно до якого позивач призначена на посаду ректора НМУ ім. О.О. Богомольця до 16.05.2021 року. 30 березня 2018 року Міністерством охорони здоров'я України видано наказ № 14-О «Про звільнення ОСОБА_1.», відповідно до якого відповідач 16 квітня 2018 року звільнив позивача з посади ректора за невиконання умов контракту, пункт 8 статті 36 КЗпП України.

Визнаючи оспорене звільнення позивача з посади незаконним, суд першої інстанції встановив ряд порушень вимог законодавства, допущених Міністерством охорони здоров'я України при вчиненні такої дії.

Зокрема, в якості одного з таких порушень суд першої інстанції називав порушення вимог ст. 15 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до якої право на дострокове розірвання контракту із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту засновник закладу вищої освіти має лише за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти. В даному випадку звернення такого органу до міністерства відсутнє, відтак процедура звільнення була порушена. За таких умов звільнення відповідача з посади ректора НМУ ім. О.О. Богомольця, яка є виборною, за відсутності подання вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти порушує встановлену процедуру та не може вважатися законним, що й було констатовано судом першої інстанції, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. Не вбачає колегія суддів апеляційного суду й невідповідності таких висновків з положеннями ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», як на те посилалося Міністерство охорони здоров'я України в апеляційній скарзі, оскільки вимоги даної норми деталізують порядок звільнення виборного керівника закладу вищої освіти, встановлюють вимоги до процедури прийняття рішення вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти про внесення подання стосовно звільнення керівника, в той час як в даному випадку таке подання взагалі відсутнє, що й було належним чином встановлено судом в ході розгляду справи. При цьому позиція апелянта ґрунтується на невірному тлумаченні закону.

Окрім наведеного, не може вважатися законним звільнення відповідача з роботи ще й огляду на наступне:

Відповідно положень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Як вбачається з тексту наказу виданого Міністерством охорони здоров'я України від 30 березня 2018 року №14-О, позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади ректора Національного медичного університету імені О.О.Богомольця за невиконання умов контракту (пунктів 2.1.8, 2.1.13 пункту 2.1, пунктів 3.12, 3.15, 3.17, 3.22, 3.31, 3.35, 3.37), відповідно до пунктів 6.2.3 пункту 6.2, підпунктів 6.3.2, 6.3.4, 6.3.5, 6.3.9 пункту 6.3 контракту від 16 червня 2014 року №791, підпункту 3 пункту 1 Розділу ІІІ Статуту Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, затвердженого наказом МОЗ від 27 липня 2016 року №771, достроково розірвавши контракт від 16 червня 2014 року №791, пункт 8 статті 36 КЗпП України.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції констатовано, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували порушення позивачем п.п. 2.1.8 та п. 2.1; п.2.1.13 та п.3.35; п.3.17 та п.3.22 укладеного Контракту. Відповідач не довів та не надав суду жодних документів, які підтверджують порушення позивачем пунктів 3.12 та п.3.15; п.3.31 та п.3.37 Контракту, які зазначені в оскаржуваному наказі як підстава для звільнення позивача. У наказі від 30.03.2018 року №14-О містяться посилання на невиконання позивачем загальних пунктів контракту, які регулюють досить широке коло повноважень ректора НМУ ім. О.О. Богомольця. При цьому конкретні дії позивача та порушення умов контракту, за які міністерством було прийняте рішення про звільнення, з оформлених при звільненні документів встановити неможливо, що додатково підтверджує незаконність проведеного звільнення.

Не було належним чином доведено за допомогою відповідних допустимих доказів наявність вказаних порушень вимог контракту з ОСОБА_1 в ході розгляду справи. Зокрема, не можуть вважатися такими доказами і посилання міністерства на встановлення таких порушень Державною фінансовою інспекцією України, про неусунення яких зазначила в своєму листі Державна аудиторська служба України. Як зазначив сам представник міністерства, вказані порушення фінінспекцією були встановлені в діяльності університету за період, що не відноситься до часу діяльності позивача на посаді ректора. Фактично, претензії до неї мали характер недостатньо ефективного з точки зору роботодавця усунення вже існуючих порушень. З іншої сторони, відсутність зазначених порушень в діях ОСОБА_1 в ході розгляду справи також було підтверджене й висновком судового експерта Болоніної Ірини Володимирівни за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.07.2018 року №05/07-18, який було ретельно та детально оцінено судом першої інстанції при вирішенні справи. Також судом було слушно зауважено про те, що в матеріалах справи містяться докази існування конфлікту між сторонами починаючи з 2017 року, що може свідчити про упереджене ставлення відповідача до позивача, зокрема під час винесення оскаржуваного наказу. Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог чинного трудового законодавства України про вищу освіту, позовні вимоги про поновлення позивача на роботі на посаді ректора НМУ ім. О.О. Богомольця суд визнав обґрунтованими. Знаведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою.

З іншої сторони, не вбачає колегія суддів апеляційного суду невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та вимогам закону й в частині вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Позиція суду з цього приводу відповідає як вимогам закону, так і принципам розумності та справедливості, а визначений судом розмір відшкодування такої шкоди в повній мірі узгоджується з обставинами справи. За таких умов апеляційна скарга позивача також не підлягає до задоволення, підстави для зміни рішення в цій частині відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько