Дата документу 13.11.2018 Справа № 467/881/15-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 467/881/15

Провадження №22-ц/807/67/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

учасники справи:

позивач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - ,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року в складі судді Пустовіт З.П. в справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 29 вересня 2008 року на підставі кредитного договору № ZPB0GA ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 72832,08 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцем терміном повернення кредиту 29 вересня 2013 року.

В порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання по поверненню кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 16 квітня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 372518,52 доларів США., з яких заборгованість по кредиту - 72083,40 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом за кредитом - 29967,94 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 11152,40 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 241564,87 доларів США, а також штрафи: 11,48 доларів США (фіксована частина); 17738,43 доларів США (процентна складова).

Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою в сумі 1000 грн. на підставі договору поруки №02/ДЗ від 15 серпня 2014 року, який укладено між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2

Вимога, яка була пред'явлена до поручителя про виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права і обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, вважає доцільним об'єднати позовні вимоги в одній позовній заяві.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути на користь банку заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3 в розмірі 372472,60 доларів США, що за курсом НБУ складає 8 112 453 грн. 34 коп., з ОСОБА_2 - 1000 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2015 року справу передано до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за підсудністю.

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало до суду уточнену позовну заяву, в якій просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 16 квітня 2015 року, у розмірі 372518,52 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 8 113 453 грн. 34 коп., з яких заборгованість за кредитом - 72083,40 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 29967,94 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 11152,40 доларів США, пеню - 241564,87 доларів США. Також просило стягнути з ОСОБА_3 штраф 250 грн. (фіксована частина), штраф 386343 грн. 54 коп. (процентна складова). З ОСОБА_2 просило стягнути 1000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №ZPB0GA від 29 вересня 2008 року, яка утворилася станом на 16 квітня 2015 року, в розмірі 102 051,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 222 678 грн. 19 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 72083,40 доларів США (за курсом НБУ дорівнює 1569976 грн. 45 коп.), заборгованість по процентам за користування кредитом - 29967,94 доларів США (за курсом НБУ дорівнює 652701 грн. 73 коп.). Також стягнуто пеню в розмірі 2 178 000 грн.

В решті позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заявлених до ОСОБА_3, та в позові до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 1973 грн. 16 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову банку відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що банком пропущено строк позовної давності, судом не досліджені наявні в матеріалах справи докази (т.1, а.с. 211-214).

Від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, обґрунтовуючи тим, що підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні, оскільки, починаючи з 2010 р. по 2014 р. відбулось переривання строку позовної давності на підставі ч.2 ст. 264 ЦК України (т.1, а.с. 240-241).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення пені та в цій частині в позові відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, скасовуючи рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року, виходив з того, що суди не звернули уваги на те, що у рахунок погашення заборгованості позичальника за цим самим кредитним договором майже в такому самому розмірі рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року в справі № 310/7602/13-ц вже звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за погодженням із ОСОБА_3, або на підставі оцінки майна з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» права отримати витяг з Державного реєстру прав власності, отримати дублікат правовстановлюючого документа на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» усіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, тобто, в такий спосіб, виконання якого безпосередньо залежить від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», але позивачем це рішення не виконується. Звернення до суду із позовом про стягнення суми боргу з боржника за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення цієї заборгованості призводить до стягнення на користь кредитора однієї і тієї самої суми заборгованості.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2018 року справу передано у провадження судді Крилової О.В.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 06 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 10.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року справу прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді.

Враховуючи, що в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 23 травня 2018 року зазначено, що Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, тобто стосовно позовних вимог до ОСОБА_3 та направлення справи в цій частині на новий апеляційний розгляд, апеляційним судом переглядається рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( т.2 а.с. 116;121;122).).

Від представника ОСОБА_3- ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (т. 2 а.с.124)

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів про належне виконання нею своїх зобов'язань за кредитним договором, жодних заперечень щодо правильності розрахунків за цими сумами вона суду не надала. Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № ZPB0GA від 29.09.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 72832,08 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту - 29 вересня 2013 року(т.1, а.с. 9-11).

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати кредит шляхом надання щомісячного платежу в період з 20 по 25 число кожного місяця в розмірі 1 967,35 доларів США згідно графіку погашення кредиту ( Додаток № 2 до договору) для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії.

У пункті 8.3 кредитного договору вказано, що забезпечення виконання позичальником зобов'язань виступає іпотека трикімнатної квартири № 35 загальною площею 68,20 кв. м., яка знаходиться у будинку № 226/58 по пр. Пролетарському/ вул. Мазіна у м. Бердянськ Запорізької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України зазначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку»іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року у справі № 310/7602/13-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_6, який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бердянської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, яким указаний позов задоволено частково, а саме: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № ZPB0GA, яка станом на 29 травня 2013 року становить 250 569,94 доларів США, що еквівалентно 2 002 053,83 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 68, 20 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" у порядку, визначеному статтею 38 Закону України "Про іпотеку", за ціною, встановлена за згодою ОСОБА_3 та ПАТ КБ "ПриватБанк", або на підставі оцінки майна з наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" права отримати витяг з Державного реєстру прав власності, отримати дублікат правовстановлюючого документа на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки (т.1, а.с. 74, 76).

Згідно з заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року заборгованість станом на 29.05.2013 року в розмірі 250 569,94 доларів США, що еквівалентно 2 002 053 грн. 83 коп., складається із: заборгованість за кредитом - 72 105,98 дол. США; заборгованість із процентів за користування кредитом - 29 763,90 дол. США; заборгованість із комісії - 11 065,07 дол. США; пеня - 125 673,38 дол. США; штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США; штраф (процентна складова) - 11 930,41 дол. США.

Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався правом задовольнити вимоги в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № ZPB0GA, яка станом на 29.05.2013 року становила 250 569,94 доларів США, що еквівалентно 2 002 053 грн. 83 коп., за рахунок предмета іпотеки.

Як зазначалось, в цій цивільній справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № ZPB0GA,яка утворилася станом на 16 квітня 2015 року, у розмірі 372518,52 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 8 113 453 грн. 34 коп., з яких заборгованість за кредитом - 72083,40 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 29967,94 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 11152,40 доларів США, пеню - 241564,87 доларів США. Також просило стягнути з ОСОБА_3 штраф 250 грн. (фіксована частина), штраф 386343 грн. 54 коп. (процентна складова).

Із розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що позивач продовжує нараховувати штрафні санкції, використавши право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Матеріали справи не містить кожних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 здійснювала дії щодо погашення суми заборгованості за кредитним договором після ухвалення рішення Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 21 січня 2014 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги, що заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № ZPB0GA, яка станом на 29 травня 2013 року становила 250 569,94 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій цивільній справі просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість, яка утворилася станом на 16 квітня 2015 року, у розмірі 372518,52 доларів США, проте, розмір заборгованість збільшений у зв'язку з нарахуванням позивачем процентів, передбачених умовами договору та штрафних санкцій після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_3, що суперечить нормам цивільного законодавства.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-573цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач вчиняв заходи щодо реалізації іпотечного майна з метою погашення заборгованості і ці заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Згідно відповіді відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області № 5551 від 15.02.2016 року, згідно даних ЄДРВП встановлено, що станом на 01.02.2016 р. виконавчий лист за рішенням суду від 21.01.2014 р. по цивільній справі № 310/7602/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки для виконання до Відділу не надходив (т.1, а.с. 102).

Позичальник, який є іпотекодавцем, отримавши кредит в банківській установі та передавши в іпотеку нерухомість, забезпечив повернення кредиту або інше порушення своїх договірних зобов'язань саме переданим в іпотеку нерухомим майном, на яке банк вправі звернути стягнення. Тривалі строки реалізації іпотечного майна, відсутність покупців на нього, будь-які інші перешкоди, що не дозволяють банку вчасно отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки не можна вважати обґрунтованими підставами для заявлення банком одночасно і інших вимог по стягненню заборгованості.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порушене право банку вже захищене і може бути реалізоване шляхом виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2014 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. В матеріалах справи відсутні докази, що предмет іпотеки було реалізовано та отриманих коштів недостатньо для погашення заборгованості.

Колегія суддів, дослідивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, а також відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № ZPB0GA.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги в розмірі 4 019, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року в цій справі в частині часткового задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості-залишити без задоволення.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 4 019, 40 грн. (чотири тисячі дев'ятнадцять грн. 40 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка