Справа № 296/459/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" жовтня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря судового засідання Івашко Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про скасування акту державного виконавця від 23.10.2015 р. про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу оскільки прилюдні торги не відбулися та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 20.11.2015 р., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати постанову державного виконавця Буйненко Г.А. Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 23.10.2015 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженої 23.10.2015 року виконуючим обовязки начальника ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_7М, акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу оскільки прилюдні торги не відбулися від 23.10.2015 року та свідоцтво від 20.11.2015 року, яке видано приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, на імя ОСОБА_4 про право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, в м .Житомирі.

В обґрунтування позову зазначив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2. Разом із членами його сімї рідною тіткою та дядьком ним було отримано у спільну сумісну власність жиле приміщення квартири АДРЕСА_2 в порядку приватизації державного житлового фонду.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа № 296/5214/16-ц за позовом ОСОБА_4 до нього про вселення ОСОБА_4 в квартиру № 111 по вулиці Шевченка. 103 в місті Житомирі.

Про існування такого спору йому стало відомо 28.11.2017 року в судовому засіданні під час розгляду апеляційним судом Житомирської області його апеляційної скарги на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02.06.2014 у цивільній справі № 296/1270/12-ц із пояснень суду представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9, стало відомо, що ним, як представником одночасно і ОСОБА_4, отримано виданий Корольовським районним судом м. Житомира виконавчий лист від 30 січня 2017 року на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2016 року по цивільній справі № 296/5214/16-ц про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

Оригінал виконавчого листа від 30 січня 2017 року, виданого на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2016 року по цивільній справі № 296/5214/16-ц про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2 - представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 надав для огляду судовій колегії, апеляційного суду Житомирської області у цивільній справі № 296/1270/12-ц .

Таким чином, лише 28.11.2017 року, йому стало відомо про ухвалення судового рішення проти мене по цивільній справі № 296/5214/16-ц про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

06 грудня 2017 року він отримав копію заочного рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 грудня 2016 року у цивільній справі № 296/5214/16-ц про вселення ОСОБА_4 в - квартиру АДРЕСА_2.

Ознайомившись з матеріалами цивільної справи № 296/5214/16-ц, він отримав інформацію про те що на імя ОСОБА_4 20.11.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності від 20.11.2015 року №13541 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Переконаний, що свідоцтво про право власності від 20.11.2015 № 13541 є виданим в порушення вимог закону.

Як зазначено в тексті свідоцтва про право власності від 20.11.2015 № 13541, зазначений правовстановлюючий документ видано приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі ОСОБА_5 державного виконавця про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу оскільки прилюдні торги не відбулися, затвердженого виконуючим обовязки начальника ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_7 23.10.2015, оскільки майно не було реалізовано через прилюдні торги і стягувач ОСОБА_4 виявив бажання залишити за собою непродане майно, а саме: 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Однак, зазначена 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 належить мені на підставі свідоцтва про право власності від 03.02.1995 № 16310, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради на підставі рішення (розпорядження) від 03.02.1995 № 16310 про передання у спільну сумісну власність житла, яке зареєстровано 17 лютого 1995 року в Комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації, яким вчинено реєстраційний напис про право власності на нерухоме майно за співвласниками та інформацію про моє зареєстроване право власності внесено до реєстрово-кадастрової книги за №12310.

Ухвалою суду від 02.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.04.2018 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с.69-74 ОСОБА_2 2).

02.05.2018 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву (а.с.81-84 ОСОБА_2 2).

10.05.2018 року ОСОБА_1 надано до суду відповідь на відзив (а.с.93-105 ОСОБА_2 2).

08.08.2018 року представником відповідачем ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_3 подано відзив заяву про збільшення позовних вимог (а.с.240-241 ОСОБА_2 2).

Ухвалою суду від 09.08.2018 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.10-15 ОСОБА_2 3).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимога підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в с удовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши зібрані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2. Разом із членами сімї рідною тіткою та дядьком ним було отримано у спільну сумісну власність жиле приміщення квартири АДРЕСА_2 в порядку приватизації державного житлового фонду.

Рішенням суду від 01.12.2016 року у цивільній справі №296/5214/16-ц задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення та вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3. Дане заочне рішення було скасоване. Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення перебуває на розгляді.

20.11.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 20.11.2015 року видано свідоцтво про право власності №13541 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2.

Ухвалами суду від 28.08.2002 р., 18.06.2003 р., 18.02.2004 р. та 26.10.2014 року був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2.

23.10.2015 року державним виконавцем Буйненко Г,ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ВП №25490485.

23.10.2015 року державним виконавцем Буйненко Г,ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, оскільки прилюдні торги не відбулися.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-109цс16 міститься висновок, відповідно до якого за змістом частини девятої статті 62 Закону № 606- XIV оспорювані постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Згідно ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України. Порядок реалізації обмежено оборотоздатного майна визначається законодавством. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави застосовувати такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи і житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань.

В Україні право на житло закріплено в Конституції України 1996 р., яка визначила, що кожен має право на житло і держава створює умови, за якими кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов'язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Таким чином, відповідач державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції виносячи постанову ВП №25490485 від 23.10.2015 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, та акт від 23.10.2015 року про передачу майна у власність стягувачу у рахунок погашення боргу по вищевказаному виконавчому листі, фактично позбавив позивачів їхнє право на житло, згідно вимог чинного законодавства України.

На підставі наведеного вище, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Буйненко Г.А. Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 23.10.2015 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженої 23.10.2015 року виконуючим обовязки начальника ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_7

Визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу оскільки прилюдні торги не відбулися від 23.10.2015 року та свідоцтво від 20.11.2015 року, яке видано приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, на імя ОСОБА_4 про право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, в м .Житомирі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю. І. Драч