Справа № 154/2822/15 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/802/60/18 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на повторне заочне рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_3, мотивуючи вимоги тим, що 04 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі під номером 1658. Відповідно до умов даного договору позики, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 218 700 гривень, що в доларовому еквіваленті станом на 01.12.2012 року згідно середнього курсу комерційних банків становить 27 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 3 договору позика за цим Договором є з нарахуванням відсотків у розмірі 5% за один місяць. Відсотки нараховуються на повну суму позики незалежно від залишку боргу. Починаючи з другого платежу, кожний наступний платіж має бути здійснений не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним. Позичальник зобов'язаний повернути всю позику 04 грудня 2014 р.

На вимогу позичальника грошові кошти, а саме сума позики, була передана ОСОБА_3 в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_4 в доларах США та додатково було узгоджено, що повернення відсотків за користування позикою та сума позики також буде повертатись позикодавцю в доларах США. За таких обставин виникла необхідність вказувати у договорі позики курс долара США на момент укладання договору позики та робити привязку до валюти, у якій і надавалась позика.

В забезпечення виконання Договору позики від 04 грудня 2012 року між сторонами було укладено Договір Іпотеки житлового будинку від 04 грудня 2012 року, де позивач виступає як Іпотекодержатель, а Іпотекодавцем виступає відповідач ОСОБА_3 Даний договір іпотеки від 04 грудня 2012 року був підписаний сторонами договору та посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі під номером 1659. Предметом Договору іпотеки є житловий будинок з надвірними спорудами під номером 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському у Волинській області.

Відповідно до п. 1 договору іпотеки цим договором забезпечується виконання зобовязання, що виникло у Іпотекодавця на підставі Договору позики від 04 грудня 2012 року та додаткових угод до нього, надалі Основний договір, укладеного ним із Іпотекодержателем у простій формі на суму 218 700 гривень з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу 04 грудня 2014 року з нарахуванням відсотків за користування позикою у розмірі 5% в місяць на повну суму позики.

Згідно із п. 2 договору іпотеки в забезпечення виконання зобовязань за Основним договором іпотекодавець передає в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами за № 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському у Волинській області, надалі - Предмет іпотеки. Предмет іпотеки складається з житлового будинку (А-1), житловою площею 58,5 кв.м., загальною площею 79,7 кв.м., хлів (Б-1), хлів-прибудівка (б1), гараж (В-1), огорожа (1-2).

Позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 05 грудня2014 року у нього утворилася заборгованість за договором позики, яка становить 59 400 доларів США, з яких: сума основного боргу 27 000 доларів США, сума відсотків за користування позикою за два роки 32 400 доларів США.

У звязку із наведеним позивач просив суд звернути стягнення за договором позики на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з надвірними спорудами під номером 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському Волинської області, у розмірі 1 265 814 грн., з яких 575 370 грн. основного боргу та 690 444 грн. належних до сплати відсотків, а також покласти на відповідача витрати на правову допомогу та повязані зі сплатою судового збору.

В ході розгляду судом першої інстанції цивільної справи позивачем ОСОБА_2 подано заяву про уточнення позовних вимог від 03 лютого 2016 року, в якій він просить в рахунок стягнення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами під номером 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському Волинської області, шляхом визнання права власності на дане нерухоме майно за ОСОБА_2.

Повторним заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 травня 2018 року позов задоволено. У рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 04 грудня 2012 року, а саме: 575 370 грн. основного боргу та 690 444 грн. належних до сплати відсотків, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами під номером 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському Волинської області, загальною площею 87,8 м.кв., житловою площею 57,9 м.кв., шляхом визнання права власності за ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.00 коп.

Додатковим рішенням Володимир-Волинського міського суду від 26 червня 2018 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1050 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на необгрунтованість і незаконність судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить апеляційну скаргу задовольнити та скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не надав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити. Інші учасники справи в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з положень частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», якими не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення, якщо такий спосіб визначено іпотечним договором.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі під номером 1658. Дана обставина стверджується копією вказаного договору.

Відповідно до п. 1 даного договору позики, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 218 700 гривень, що в доларовому еквіваленті станом на 01.12.2012 року згідно середнього курсу комерційних банків становить 27 000 доларів США, а відповідач зобов'язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 3 договору, позика за цим Договором є з нарахуванням відсотків у розмірі 5% за один місяць. Відсотки нараховуються на повну суму позики незалежно від залишку боргу. Згідно п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору позики, відповідач має право сплачувати кожен місяць позивачу лише відсотки за користування позикою, а саме 10 935 грн., що в доларовому еквіваленті станом на 01.12.2012 року згідно середнього курсу комерційних банків становить 1 350 доларів США до 04.12.2014 року. З настанням цієї дати позика та відсотки повинні бути повернені позичальником позикодавцю у повному обсязі. Починаючи з другого платежу, кожний наступний платіж має бути здійснений не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним. Позичальник зобов'язаний повернути всю позику 04 грудня 2014 р.

Позивач зазначає, що на вимогу позичальника грошові кошти, а саме сума позики, була передана ОСОБА_3 в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_4 в доларах США та додатково було узгоджено, що повернення відсотків за користування позикою та сума позики також буде повертатись позикодавцю в доларах США. За таких обставин виникла необхідність вказувати у договорі позики курс долара США на момент укладання договору позики та робити привязку до валюти у якій і надавалась позика.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання Договору позики від 04 грудня 2012 року сторонами було укладено Договір Іпотеки житлового будинку від 04 грудня 2012 року, де позивач виступає як Іпотекодержатель, а Іпотекодавцем виступає відповідач ОСОБА_3

Договір іпотеки від 04 грудня 2012 року був підписаний сторонами договору та посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі під номером 1659. Предметом Договору іпотеки є житловий будинок з надвірними спорудами під номером 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському у Волинській області. Дана обставина стверджується копією вказаного договору.

Відповідно до п. 1 договору іпотеки цим договором забезпечується виконання зобовязання, що виникло у Іпотекодавця на підставі Договору позики від 04 грудня 2012 року та додаткових угод до нього, надалі Основний договір, укладеного ним із Іпотекодержателем у простій формі на суму 218 700 гривень з обумовленим в Основному договорі строком повернення боргу 04 грудня 2014 року з нарахуванням відсотків за користування позикою у розмірі 5% в місяць на повну суму позики. Відповідно до п.2 договору іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань за Основним договором іпотекодавець передає в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами за № 6 по вулиці Богдана Лепкого у місті Володимирі-Волинському у Волинській області, надалі Предмет іпотеки. Предмет іпотеки складається з житлового будинку (А-1), житловою площею 58,5 кв.м., загальною площею 79,7 кв.м., хлів (Б-1), хлів-прибудівка (б1), гараж (В-1), огорожа (1-2).

Відповідачем не була повернута сума позики станом на 04 грудня 2014 року, а також жодного разу не було сплачено частину відсотків за користування позикою. Відповідач ОСОБА_3 з моменту отримання позики не повернув жодної суми відповідно до Договору позики, чим порушив умови Договору позики.

Суд першої інстанцій правильно встановив, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за укладеним договором позики.

Разом з тим можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. Крім того, таке право набувається лише з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові: на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із п. 18 договору іпотеки у разі порушення основного зобовязання або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Відповідно до п. 19 договору іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем в строк до 04 грудня 2014 року зобовязання за основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обовязку оплати нотаріальних дій на Іпотекодавця.

Пунктом 20 договору іпотеки передбачено, що даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі цього договору, у випадку будь-якої з підстав, передбачених п. 18, п. 19 та п. 24 цього Договору.

Згідно із п. 24 договору іпотеки Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: повного або часткового неповернення у встановлені Основним договором строки суми позики та несплати або часткової несплати у встановлені Основним договором строки сум процентів.

Тобто сторони, підписавши Договір іпотеки, обумовили всі його умови, в тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення іпотекодержателя до суду з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до частини першої цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Отже, законодавством передбачене право іпотекодавця оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, набутого в позасудовому порядку.

Зазначене вище узгоджується з висновком ОСОБА_5 Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

Разом з тим місцевий суд не взяв до уваги, що статтею 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачено можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування.

Оскільки підлягає скасуванню основне рішення із постановленням нового судового рішення про відмову в позові, то відповідно слід скасувати додаткове рішення від 26 червня 2018 року про відшкодування витрат на проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 травня 2018 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 червня 2018 року в даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді