Провадження № 2/554/279/2018

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2018 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Чуванової А.М.,
при секретарі Садошенко М.П.,
за участю учасників справи:
представник позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави Міністерства оборони України: Полюхович І.М.,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м.Полтави Міністерства оборони України звернувся до суду із позовом доОСОБА_2 та ОСОБА_1 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, в якому просив виселити відповідачів з жилого приміщення будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування вимог позивач вказав, що в період з 18.05.2015 року по 19.05.2015 року Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю, на підставі доручення Міністра оборони України від 23.04.2015 року №7228 та розпорядження директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контрою Міністерства оборони України від 13.05.2015 року №234/1714, проведено позаплановий аудит, зокрема по перевірці дотримання вимог чинного законодавства під час розподілу житла за адресою: АДРЕСА_2 . Виявлено порушення п.4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, щодо забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою. При проведенні аудиту з`ясовано, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає подружжяОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Полтави є організацією Міністерства оборони України, все майно позивача є загальнодержавною власністю та надано йому на праві оперативного управління. Згідно наказу Міністра оборони України №155 від 22.03.2012 року за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців ЗСУ» у 2012 році Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України розроблено і затверджено проектну документацію для реконструкції адміністративної будівлі №6/11 (по генеральному плану міста значилася як гуртожиток) по АДРЕСА_2 під 65-ти квартирний житловий будинок та були проведені відповідні ремонтні роботи у зазначеній будівлі. Згідно акту прийняття об`єкту від 07.03.2013 року, після проведення робіт по реконструкції будівлі №6/11 в житловий будинок він був прийнятий позивачем в експлуатацію і на баланс. Вказаний будинок відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна Міністерства оборони України від 16.10.2014 року.
Відповідачам ордер на вселення у відомчий будинок Міністерства оборони України не видавався, на час перевірки відповідачі на квартирній черзі у Полтавському гарнізоні не перебували, після перевірки їм направлені попередження про виселення, але до цього часу відповідачі квартиру не звільнили. Таким чином, відповідачі не мають жодних законних підстав на проживання у відомчому житловому будинку Міністерства оборони України і підлягають виселенню із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.
Ухвалою суду від 31.12.2015 року було відкрите провадження за даною позовною заявою.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.
Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
В судовому засіданні представники позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави Міністерства оборони України позов підтримали, просили задовольнити повністю. Пояснили, що відповідачі не мають ніякого відношення до Міністерства оборони України, не живуть у м.Полтаві. Штампи про реєстрацію у них були в паспортах, жили в спірному приміщенні вони з 04.12.2009 року.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні вимог. Пояснила, що нумерація приміщення не змінилася, вони з чоловіком з 2002 року мешкають у ньому, постійно справляють плату за користування ним, з 2009 року були зареєстровані за цією адресою, на даний час зняті з реєстрації. Як молодий спеціаліст її чоловік був направлений до Полтавського гарнізону, військовий прокурор звернувся в 2002 році до відповідної інстанції про забезпечення житлом чоловіка. Приміщення по АДРЕСА_2 було у віданні командира і він дозволив заселення, ця будівля ніколи не була гуртожитком. З 2011 року ордери видавалися, але чоловіка не включили в список. Предмет не змінився, вони як мешкали так і мешкають в цьому приміщенні, лише номер змінили, переобладнали під житловий будинок. Позивач пропустив строки позовної давності, вони вже зверталися до суду з таким позовом, необхідно відмовити у вимогах за необґрунтованістю.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.
Заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи №554/7986/14-ц, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності будинок військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 має статус житлового та перебуває в оперативному використанні та на балансі КЕВ м. Полтави (т.1 а.с.23 витяг, а.с.21- довідка).
Вказаний будинок є власністю держави в особі Міністерства оборони України.
Відповідно витягу з наказу №7 о/с від 05.02.2002 року військового прокурора Північного регіону України молодшого лейтенанта юстиції Пуху А.А. було призначено на посаду слідчого військової прокуратури Полтавського гарнізону.
На підставі усного дозволу командира військової частини НОМЕР_2 , відповідачам в 2009 році було надано на час роботи тимчасове житло в гуртожитку МОУ за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою відповідачі були зареєстровані з 04.12.2009 року, що вбачається з копій паспортів останніх.
Зазначені обставини були встановлені судовим рішенням (т.1 а.с.58-61- рішення апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2015 року) та відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребують повторного доказування.
Згідно витягу із протоколу №108 від 07.05.2002 року засідання житлової комісії комендатури Полтавського гарнізону постановлено прийняти сім`ю молодшого лейтенанта ОСОБА_2 на квартирний облік в загальну чергу для отримання квартири за рахунок фондів МО України (т.1 а.с.102 витяг).
Відповідно витягу із протоколу №61 від 14.06.2012 року засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з переводом до іншого місця служби (військової прокуратури Дарницького гарнізону), постановлено зняти сім`ю капітана юстиції ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 особи (він та дружина, 1976 року народження) з квартирного обліку при Полтавському ЗВ ВСП та направити облікову справу до нового місця роботи (т.1 а.с.103 витяг).
04.09.2015 року відповідачів, згідно рішення суду, було знято з реєстрації (т. 1 а.с.38,39 адресні довідки).
В зв`язку з проведеною реконструкцією приміщення, кімната №49 змінила свій статус на квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с.16-19 декларація про готовність об`єкта до експлуатації, а.с.20 акт прийняття об`єкту після проведення робіт по реконструкції гуртожитку інв..№6/11 ( АДРЕСА_5 ).
На даний час за адресою: АДРЕСА_1 проживають без реєстрації відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.24 довідка).
Ордер на вселення в житло, яке перебуває в статусі житлового будинку - відповідачі в передбаченому Законом порядку не отримували (т.1 а.с.30- довідка).
Відповідно до ст.98 ЖК України, тимчасові жильці на вимогу наймача, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.
Згідно ст.99 ЖК України, тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання та зобов`язані негайно звільнити жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до приписів ст.129 ЖК України, єдиною правовою підставою для вселення у гуртожитки є наявність відповідного ордеру.
Вселення відповідачів в спірне житло відбулось поза вимогами ст. 129 ЖК України, оскільки відповідний ордер на їх вселення не видавався.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЖК України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
За ст.52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Відповідно до «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МО України від 30 листопада 2011 року № 737 передбачено, що у разі якщо особа, яка звільнена з військової служби, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством, незалежно від кількості вислуги років у календарному обчисленні. Згідно вказаної Інструкції: п.1.1. Ця Інструкція визначає організацію: обліку військовослужбовців Збройних Сил України та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗС України; забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗС України, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов;
п. 1.3. забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення військовослужбовцями та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби;
п.1.9 Жилі приміщення за рахунок фондів МО України незалежно від належності будинків, розподіляються між військовослужбовцями та особами, звільненими з військової служби, які потребують отримання жилого приміщення в цьому гарнізоні;
п.1.11. Усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку;
п.2.1. Облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у квартирно-експлуатаційних органах, військових частинах та гарнізонах;
п.2.5 військовослужбовці, які отримали за рахунок житлових фондів МО України житло для постійного проживання, у межах встановлених норм житлової площі, знімаються з квартирного обліку ЗС України як такі, що поліпшили житлові умови.
Кімната №49, де тимчасово мешкали відповідачі, у реконструйованому житловому будинку в АДРЕСА_2 є однокімнатною квартирою АДРЕСА_4 , загальною площею 30,50 кв.м, жилою площею 13,90 кв.м.
Пунктом 58 Правил обліку громадян , які потребують поліпшення житлових умов , і надання їм житлових приміщень в Українській РСР затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР № 470 від 11.12.1984 р. передбачено, що жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті , селищної , сільської ради народних депутатів.
Відповідно до ст. 42 ЖК України, жилі приміщення надаються тільки громадянам , які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.
Ордер на вселення до відомчого житлового будинку відповідачі не отримували, на обліку громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, не перебувають.
Відповідно до ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення.
Таким чином, у відповідачів відсутні законні підстави для проживання у відомчому житлі Міністерства Оборони України, позаяк ніякого відношення до останнього вони не мають, ордер на вселення до відомчого будинку не отримували, а відтак підлягають виселенню.
Аналогічна позиція викладена по аналогічній цивільній справі в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 02.11.2016 року.
Не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що вони тривалий період живуть, у них була реєстрація та вони вносять оплату за житло, оскільки вказане не доводить факту правомірності проживання в спірній відомчій квартирі, та сама по собі реєстрація не підмінює порядку набуття права на вселення до житлового приміщення.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача тависелення відповідачів з жилого приміщення будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Покази свідка ОСОБА_3 про те, що з 2002 року він був начальником штабу, з 2007 року він став командиром частини, йому відомо, що за клопотанням військового прокурора Пусі А.А. тимчасово на 1 місяць надавалося житло до моменту поки отримає житло, він не поселяв відповідачів, жодним чином не підтверджують посилань відповідача та не спростовують висновків суду.
Покликання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У відповідності до ст.ст.257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила.
Як було встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивач дізнався про порушення права з моменту проведення 19.05.2015 року позапланового аудиту відповідності окремих питань діяльності КЕВ м.Полтави, він реалізував своє право на звернення до суду 02.12.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України судовий збір в сумі 1218 гривень - по 609 гривень з кожного.
Посилання на звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору, як учасника бойових дій (т.1 а.с.105 посвідчення учасника бойових дій), не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: п. 13) учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.5,52,98,99,116 ЖК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Виселити з жилого приміщення будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України судовий збір в сумі 1218 гривень - по 609 гривень з кожного.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 26.02.2018 року.

Суддя: А.М. Чуванова