Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 442/8753/13-ц

провадження № 61-2474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1,

відповідач за зустрічним позовом - товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор плюс»,

третя особа за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року у складі судді Ковалевич С. П.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 1701/1007/71-049 від 25 жовтня 2007 року на загальну суму 2 374 613,02 грн, заборгованість за тілом кредиту 937 658,26 грн, заборгованість за процентами 772 945,74 грн, пеня 664 009,02 грн, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс»), третя особа - ПАТ «Омега Банк», про визнання недійсними кредитного договору № 1701/1007/71-049 від 25 жовтня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» та договору факторингу від 28 листопада 2012 року укладеного між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 липня 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків, оскільки апеляційна скарга не сплачена судовим збором у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненськоїї обасті від 08 липня 2016 року визнано неподаною та повернуто.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційна скарга не відповідала вимогам процесуального закону, а саме не оплачена судовим збором. У наданий судом строк заявник не усунув недоліки апеляційної скарги.

У вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга, в якій

ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції,посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суду було надано документи, які стверджують доводи ОСОБА_1 про скрутне фінансове і матеріальне становище. Зазначає, що не має коштів для сплати судового збору в повному обсязі. Сімейне та матеріальне становище є складним.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 січня 2018 року справу передану до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що ОСОБА_1 у апеляційному порядку оскаржила рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить зменшити розмір судового збору до 1 мінімальної заробітної плати - 1378,00 грн.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги.

Частиною другою статті 297 ЦПК України, у редакції, чинній на час постановлення ухвали, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 липня 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2016 року залишено без руху, з наданням строку для усунення вказаного недоліку протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Підставою залишення апеляційної скарги без руху зазначена несплата судового збору, який визначено в розмірі 5 232,04 коп.

Відповідно до поштового повідомлення, яке повернулося на адресу апеляційного суду, копію ухвали від 22 липня 2016 року було вручено адресату 03 серпня 2016 року.

Протягом встановленого п'ятиденного строку і до часу постановлення ухвали, ОСОБА_1 не надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику, керуючись частиною другою статті 297 ЦПКУкраїни, в редакції, чинній на час розгляду справи.

Апеляційний суд послався на те, що у визначений судом строк, заявником вимоги ухвали суду апеляційної інстанції не виконано, що є підставою для застосуванням вимог статті 297 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що просила зменшити судовий збір, у зв'язку з скрутним фінансовим і матеріальним становищем, надавши до матеріалів справи свідоцтво про народження дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, копію трудової книжки ОСОБА_1, та довідку від 22 липня 2016 року про доходи ОСОБА_4

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення оскаржуваної ухвали, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (стаття 292 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день подання апеляційної скарги) суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована, надала довідку податкової інспекції чоловіка про відсутність доходів. Пояснює, що не має коштів для сплати судового збору в повному обсязі, тому просить зменшити розмір судового збору.

Апеляційний суд не був позбавлений можливості зменшити судовий збір або відстрочити сплату судового збору на певний строк.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги, що призвело до обмеження реалізації права заявника на апеляційне оскарження судового рішення.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги, що призвело до обмеження реалізації права заявника на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки не вирішення питання про відстрочення сплати судового збору та повернення заявнику апеляційної скарги з підстав несплати судового збору, порушує права заявника.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило