Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 203/5774/16-ц

провадження № 61-6393св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2017 року у складі судді Карпенка С. Ф. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 частину процентів від суми позики у розмірі 55 120,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14 лютого 2013 року він надав у борг ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 1 280 000,00 грн, що еквівалентно 160 000,00 дол. США, зі строком повернення до 14 травня 2013 року. Дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_5 надала свою письмову згоду про отримання її чоловіком вказаної позики.

У встановлений строк кошти не були повернуті, тому він змушений був звернутися до суду про їх стягнення.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року з ОСОБА_6 на його користь стягнута заборгованість за договором позики від 14 лютого 2013 року у розмірі 6 124 853,96 грн. Судове рішення до цього часу не виконано.

У грудні 2016 року йому стало відомо про неможливість виконання рішення суду від 23 грудня 2015 року у зв'язку з відсутністю майна у боржника ОСОБА_6

Вважає, що надані ним кошти в борг ОСОБА_6 є спільною сумісною власністю останнього та його дружини ОСОБА_5, тому вони зобов'язані нести солідарну відповідальність за їх повернення.

Посилаючись на наведені обставини, просив стягнути з ОСОБА_5 частину процентів від суми позики, які складають 55 120,00 грн, оскільки саме за цю суму він у змозі сплатити судовий збір при зверненні до суду.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 березня 2017 року змінено з мотивів обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем того, що кошти, надані ним у борг ОСОБА_6, були витрачені позичальником виключно в інтересах сім'ї.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що грошові кошти, надані у позику, є спільним боргом подружжя ОСОБА_6 як солідарних боржників. Таким чином, пред'явлення позову ним (ОСОБА_4) до ОСОБА_6 перервало перебіг строку позовної давності і строк подання позовної заяви до ОСОБА_5 у цій справі не є пропущеним.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотиви обґрунтування відмови у задоволенні позову, фактично переоцінив докази у справі, не навівши будь-якого обґрунтування підстав для цього.

Крім того, у зв'язку з неналежним повідомленням апеляційним судом про розгляд справи він був позбавлений можливості приймати участь в судовому засіданні та надати свої пояснення по суті спору.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року з ОСОБА_6 на користь позивача стягнута заборгованість за укладеним між ним та ОСОБА_4 14 лютого 2013 року договором позики у розмірі 6 124 853,06 грн.

У зв'язку з невиконанням зазначеного рішення, у грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до дружини позичальника, оскільки вважає, що надані ним кошти в борг останньому є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6

Відповідно до змісту статті 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обов'язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім'ї.

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що отримані в борг кошти ОСОБА_6 були витрачені саме в інтересах сім'ї позивач не надав, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю.

Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінкистосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Посилання особи, яка подала касаційну скаргу, на порушення апеляційним судом норм процесуального права при розгляді справи, колегія суддів також відхиляє, оскільки вони не є такими, що призвели до ухвалення незаконного рішення та відповідно не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи скарги про неналежне повідомлення апеляційним судом про розгляд справи є безпідставними, оскільки відповідно до зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення 12 травня 2017 року ОСОБА_4 отримав повідомлення про судове засідання, призначене на 21 вересня 2017 року.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат