КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/231/2018
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Остапчук Т.В., ухвалене в м. Київ 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання вчинити певні дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про зобов'язання вчинити певні дії, просила зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 56/Д від 30 липня 2013 року шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 9 % річних за період з 15 липня 2014 року по день фактичного поновлення нарахування процентів за ставкою 9 %.

Позов мотивувала тим, що 30 липня 2013 року між нею та АТ «Ощадбанк» було укладено договір № 56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи. Згідно п. 1.1 Договору вона вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 484000 доларів США строком на 12 місяців 10 днів, днем повернення депозиту є 09 серпня 2014 року.

З метою отримання відомостей у відповідача щодо виконання взятих ним на себе вказаних зобов'язань з нарахування процентів її представник звернувся до відповідача з заявою від 03 серпня 2016 року, якою просив надати письмову інформацію загальним документом, але окремо по кожному її рахунку, щодо суми процентів, яка була нарахована банком по кожному відкритому на її ім'я вкладу за кожен місяць всього періоду дії договору станом на день надання відповіді на запит, а у випадку, якщо нарахування процентів за її вкладами було зупинено банком, повідомити підстави такого зупинення та дати, з яких припинилось нарахування процентів.

У відповідь на вказану заяву банком було направлено лист від 25 серпня 2016 року № 11/5-22/1638/320/2016-00/с за підписом директора департаменту роздрібного бізнесу Малахової В.В., листом не було надано відповіді на питання. ЇЇ представник додатково звернувся до працівників банку, які готували вищевказану відповідь листом від 25 серпня 2016 року, у відповідь її представнику були надані завірені банківські виписки за вищевказаним рахунком за період з 30 липня 2013 року по 09 вересня 2016 року, за якими нараховуються та обліковуються проценти за депозитами. Із змісту виписки вбачається, що останній раз відповідач нарахував їй проценти згідно договору за період з 01 липня 2014 року по 14 липня 2014 року в сумі 19888,06 доларів США. Відомості про подальші нарахування процентів, а саме з 15 липня 2014 року, відсутні.

Зазначала, що відсутність будь-яких відомостей в банківській виписці про нарахування їй процентів після вказаної вище дати свідчить про невиконання своїх договірних зобов'язань та про порушення умов договору та чинного законодавства з боку відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року в позові ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1, посилалася на те, що текст рішення взагалі не відповідає спору, що винник між сторонами, оскільки не відображає повноцінно всі спірні питання, що виникли між сторонами, більшість правових позицій позивача, які очевидно підтверджують повну і беззаперечну обґрунтованість позову, були просто проігноровані головуючим суддею, яка протягом всього слухання справи не сформулювала жодного питання до сторін.

Зазначала, що суд міг використати протокол та розпорядження не інакше як доказ, що підтверджує безпідставну зміну банком в односторонньому порядку процентної ставки, передбаченої договором, але не зробив цього, хоча повинен був зробити.

Вказувала, що суд взагалі не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 тільки під час судового розгляду в результаті отримання заперечень від відповідача стало відомо про існування протоколу, розпорядження та тексту оголошення, яке є нічим інакшим, як додатком до розпорядження. Отримання її представником інформації щодо зміни процентної ставки відбулося 19 жовтня 2017 року під час судового засідання у суді першої інстанції під час розгляду позовної заяви, тому суд був достовірно обізнаний про обставини і дату інформування її представника відповідачем не в порядку та не на умовах, встановлених договором, але не дивлячись на зазначені обставини, безпідставно та незаконно прийняв рішення.

На останній сторінці рішення суддя робить єдиний висновок, намагаючись виправдати свою позицію, зазначаючи про відсутність автоматичного продовження дії договору та нібито наявність згоди позивача на зміну процентної ставки, висновок судді позбавлений логіки, не відповідає обставинам справи та доказам, які маються в матеріалах справи. Не дивлячись на дію договору у повному обсязі, відповідач безпідставно в односторонньому порядку змінив процентну ставку, а суд, ставши на бік останнього, необґрунтовано та безпідставно погодився з його хибною позицію.

Зазначала, що будь-які рішення відповідача про встановлення 0 % ставки за договором у зв'язку із неможливістю довгострокового планування використання залучених ресурсів та неможливістю використовувати арештовані кошти, є нікчемними та безпідставними.

Вказувала також, що посилання суду на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та відповідні пункти інструкції є безпідставними, тому що вказані нормативно-правові акти регламентують дії, пов'язані із безготівковими розрахунками в платіжній системі, але жодним чином не стосуються відносин нарахування відповідачем процентів за договором.

Ухвала суду про арешт в межах кримінального провадження не є виконавчим документом або платіжною вимогою, які неодмінно мають бути виконанні згідно відповідного судового рішення. Арешт обмежує видаткові операції за рахунками, відкритими на її ім'я, та не перешкоджає відповідачу у виконанні ним свої зобов'язань за договором у вигляді нарахування процентів.

Суд не міг ґрунтувати своє рішення, посилаючись на нібито доведеність до відома клієнтів оголошення про встановлення по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентної ставки 0 % річних, тільки посилаючись на письмові заперечення відповідача із додаванням ксерокопій певних документів, які не підтверджують факт її повідомлення про зміну відсоткової ставки.

Встановлення процентної ставки в розмірі 0 % є недопустимим, оскільки не має нічого спільного з договором та законом, таким, що повністю нівелює природу банківського вкладу, який згідно ст. 1058 ЦК України передбачає в будь-якому випадку зобов'язання банку виплачувати вкладникові суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Зазначала, що банк майже чотири роки як безпідставно та незаконно припинив нараховувати їй проценти за договором та не намагається здійснити ніяких заходів щодо поновлення нарахування процентів за договором по депозитному вкладу, при цьому продовжує порушувати її права та інтереси та використовує її депозитні кошти на свій розсуд.

18 червня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ПАТ «Ощадбанк», у якому відповідач зазначив, що п. 10.9 постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року заборонено використовувати арештовані кошти - кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт або до утримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Із моменту накладення арешту на активи вкладника в установі банку, залучені кошти не можуть використовуватись та враховуватись як строкові вклади і можуть бути списані у будь-який момент на підставі платіжної вимоги про примусове списання коштів. За умови накладення арешту на вклади клієнтів, такі кошти не враховуються у довгостроковому плануванні використання залучених ресурсів та використовуються в обліку як кошти до вимоги.

Доводи позивача у скарзі про те, що ОСОБА_1 дізналася про зміну відсоткової ставки під час розгляду справи в суді та що відповідач не виконав вимоги договору про повідомлення клієнта щодо запроваджених змін, не підкріплені жодними доказами, а є лише словами позивача, натомість, умовами договору визначено механізм повідомлення клієнта про зміну відсоткової ставки, що було виконано банком у чіткій відповідності до укладеного договору.

Звертав увагу, що процедура зміни процентної ставки, яка передбачена п. 2.10, не відноситься за своєю природою до одностороннього правочину, адже передбачає участь клієнта у вчинені правочину зміни процентної ставки, саме від волі клієнта залежить її зміна.

Відсутність автоматичної пролонгації (продовження дій) договору та відсутність будь-яких нових домовленостей між сторонами із цього приводу є доказом протиправності позовних вимог позивача.

Вказував також на те, що ОСОБА_1 у апеляційній скарзі стверджувала, що банк зупинив нарахування процентів за вкладом, такі твердження не відповідають дійсності, так як банком не було здійснено жодних дій, що би свідчили про зупинення нарахування процентів за договором вкладу чи порушення умов договору про нарахування процентів на залучений вклад.

Вимога позивача про зобов'язання виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за період із 15 липня 2014 року по день фактичного поновлення нарахування є безпідставною.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 19 квітня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 липня 2013 року АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 уклали договір № 56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 484000 доларів США строком на 12 місяців і 10 днів. Днем повернення кредиту є 09 серпня 2014 року. Процентна ставка за депозитом встановлюється в розмірі 9 % річних (а. с. 7 - 9 т. 1).

Згідно п. 2.8 договору, після закінчення строку зберігання, вказаного в п. 1.1, депозит підлягає перерахуванню на рахунок, вказаний у п. 3.3 договору, а в разі відсутності такого рахунку - продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення вкладником депозиту.

Згідно п. 2.10 договору, сторони погоджуються з тим, що розмір процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на валютно-кредитному ринку. Про зміну процентної ставки банк повідомляє вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Якщо протягом 10 днів з дня повідомлення нового розміру процентної ставки від вкладника не надходить заперечень, сторони вважають, що вкладник дав згоду на зміну процентної ставки. Нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після її оголошення. У разі надходження від вкладника заперечень у письмовій формі протягом 10 днів з дня повідомлення договір вважається розірваним з 11-го дня після оголошення нової процентної ставки, і кошти з рахунку повертаються вкладнику з процентами, нарахованими згідно з п. 1.2. При неотриманні вкладником суми коштів з рахунку з 11-го дня останні зберігаються банком без нарахування процентів.

Згідно п. 3.2 договору, банк має право змінювати процентну ставку за депозитом у порядку, визначеному п. 2.10 договору, а в разі незгоди вкладника на таку зміну, розірвати договір.

Згідно п. 3.3 договору, банк зобов'язується повернути депозит шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані кошти, обумовлені договором, шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1, відкритий у АТ «Ощадбанк», код банку 300465.

Згідно п. п. 4.1, 4.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором. Цей договір вважається припиненим і рахунок закривається з моменту виплати банком вкладнику всієї суми депозиту та нарахованих процентів за ним.

Також 30 липня 2013 року АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір № 1 до договору № 56/Д, згідно якого п. 2.3 договору викладено у іншій редакції, а саме у разі зберігання депозиту строком понад 3 місяців та при сумі депозиту у розмірі від 5000 доларів виплата процентів здійснюється шляхом приєднання до залишку депозиту (а. с. 10 т. 1).

Згідно банківської виписки за рахунком в період з 30 липня 2013 року по 09 вересня 2016 року, останній раз АТ «Ощадбанк» нарахував проценти згідно договору за період з 01 липня 2014 року по 14 липня 2014 року в сумі 19888 доларів США (а. с. 14 - 15 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме видаткову частину належних їй рахунків, зокрема у ПАТ «Ощадбанк» - на рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 34 - 36 т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна задоволено, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року, а саме видаткову частину належних їй рахунків, зокрема у ПАТ «Ощадбанк» - на рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 67 - 68 т. 1).

Судом також встановленого, що згідно витягу з протоколу № 1406-24 засідання комітету з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2014 року, встановлено по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0 % річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів. Вирішено доповнити типові договори банківського вкладу новим пунктом, що стосується припинення нарахування процентів по вкладу на період його арешту, а саме доповнити договір на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи п. 2.13 такого змісту: «У разі накладення арешту на Депозит банк припиняє нарахування процентів по Рахунку з дня надходження до Банку документів про арешт. Поновлення нарахування процентів здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту» (а. с. 41 т. 1).

Розпорядженням Головного управління з обслуговування клієнтів № 19 від 14 липня 2014 року АТ «Державний ощадний банк України» на виконання рішення КУАП АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2014 року № 1406-24 з 14 липня 2014 року по діючих строкових вкладах фізичних осіб, на які накладено арешт, встановлено процентну ставку у розмірі 0 % річних. Поновлення ставки нарахування процентів по вкладах здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту. Начальнику управління з обслуговування фізичних осіб доручено забезпечити інформаційне повідомлення вкладників про вказані зміни шляхом оприлюднення в операційному залі центрального апарату банку. Забезпечити повідомлення вкладників про вказані зміни відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів (а. с. 42 т. 1).

Додатком до даного Розпорядження є оголошення наступного вигляду: «До уваги клієнтів! Згідно рішення КУАП АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2016 року по діючих строкових вкладах фізичних осіб, на які накладено арешт, встановлено процентну ставку у розмірі 0 % річних» (а. с. 43 т. 1).

Листом АТ «Ощадбанк» від 23 серпня 2017 року повідомлено представника позивача, що в період з 13 червня 2016 року по 21 серпня 2017 року зарахувань коштів на рахунки ОСОБА_1 не відбувалося (а. с. 53 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов'язання виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 9 % річних, суд першої інстанції виходив із того, що на виконання п. 2.10 договору № 56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 30 липня 2013 року вкладника ОСОБА_1 було повідомлено про зміну процентної ставки, а позивач мала право протягом 10 днів з моменту повідомлення надати заперечення у письмовій формі. Таких письмових заперечень щодо розміру процентної ставки від ОСОБА_1 не надходило, тому суд прийшов до висновку, що позивач дала згоду на зміну процентної ставки.

Встановивши відсутність автоматичної пролонгації (продовження дії) договору № 56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 30 липня 2013 року та наявність згоди позивача на зміну процентної ставки, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог та відсутності встановлених порушень прав позивача, які підлягали захисту.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна повністю погодитися, виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 укладено із ПАТ «Державний ощадний банк України» договір банківського вкладу від 30 липня 2013 року строком на 12 місяців і 10 днів з процентною ставкою в розмірі 9 % річних, сплата яких здійснюється щомісячно, але із 15 липня 2014 року банком застосовувалася процентна ставка в розмірі 0 %.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, п. 2.10 договору № 56/Д від 30 липня 2013 року сторони погодили, що розмір процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на валютно-кредитному ринку.

Отже, згідно договору існує лише дві підстави зміни розміру процентної ставки: зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на валютно-кредитному ринку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції вважав, що порушень прав позивача, які підлягали захисту, не встановлено.

Разом із тим поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що змінюючи процентну ставку і встановлюючи її в розмірі 0 % річних щодо позивача, ПАТ «Державний ощадний банк України» діяв у відповідності до рішення уповноваженого банком органу - Комітету по управлінню активами та пасивами АТ «Ощадбанк», яким ініціювалася встановлення по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентної ставки у розмірі 0 % річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів (а. с. 41 т. 1).

Цим же рішенням, п. 4 передбачено доповнення типових договорів банківського вкладу новим пунктом, що стосується припинення нарахування процентів по вкладу на період його арешту.

На виконання даного рішення Головним управлінням з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» прийнято розпорядження № 19 від 14 липня 2014 року, яким з 14 липня 2014 року по діючих строкових вкладах фізичних осіб, на які накладено арешт, встановлено процентну ставку у розмірі 0 % річних. Поновлення ставки нарахування процентів по вкладах здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту.

Таким чином, зміна процентної ставки за договором, укладеним із ОСОБА_1, відбулася з підстав, не передбачених цим договором, а в зв'язку із накладенням арешту на вклад фізичної особи.

Відтак, доводи відповідача про зміну процентної ставки відповідно до умов договору спростовуються матеріалами справи та є безпідставними.

Крім того, виходячи із системного аналізу рішення засідання комітету з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2016 року, розпорядження Головного управління з обслуговування клієнтів № 19 від 14 липня 2014 року та зважаючи на вищенаведене доповнення типових банківських договорів новим пунктом, із якого чітко вбачається саме припинення нарахування процентів по вкладу на період його арешту, апеляційний суд приходить до висновку, що встановлення процентної ставки у розмірі 0 % річних фактично є не новою процентною ставкою, а припиненням нарахування процентів, яке передбачає поновлення нарахування процентів з дня, наступного за днем зняття арешту.

Даним обставинам судом першої інстанції належної оцінки не надано не було,в зв'язку із чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність порушених прав позивача, які б підлягали захисту.

Також, посилаючись на п. 10.1 постанови Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, якою затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, згідно якого банк здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта, суд першої інстанції не звернув уваги, що зазначена Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, а договір № 56/Д від 30 липня 2013 року укладений в іноземній валюті, а отже вимоги Інструкції на нього не поширюється.

Крім того, суд першої інстанції врахував положення ст. 1074 ЦК України, згідно якої обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що обмеження розпоряджання грошовими коштами жодним чином не пов'язане та не впливає на зобов'язання банку щодо нарахування процентів за договором банківського вкладу.

Апеляційний суд враховує, що заперечення відповідача щодо позову та доводи апеляційної скарги зводяться до економічної недоцільності для банку для як фінансової установи нарахування процентів на вклад, який може бути списаний у будь-який момент на підставі платіжної вимоги про примусове списання коштів, по якому забороняються видаткові операції та який забороняється використовувати.

Однак, при цьому наявність арешту не звільняє банк від зобов'язання нараховувати проценти на суму депозиту, якщо іншого не передбачено умовами договору.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» безпідставно змінив процентну ставку з 9 % річних на 0 % річних, фактично припинивши нарахування процентів, такі дії є порушенням п. п. 1.2, 2.10, 3.2 договору № 56/Д від 30 липня 2013 року щодо розміру процентної ставки і підстав її зміни, а отже позивач має право на примусове зобов'язання виконання банком умов за договором банківського вкладу, зобов'язавши відповідача виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 9 % річних.

Разом із тим, апеляційний суд приходить до висновку, що кінцевий строк такого нарахування необхідно обмежити строком дії договору банківського вкладу - 09 серпня 2014 року, оскільки відомості щодо його пролонгації в порядку, передбаченому п. 2.9 договору, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, заявлений позов в частині зобов'язання ПАТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 30 липня 2013 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 9 % річних за період з 15 липня 2014 року по 09 серпня 2014 року підлягає задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1685 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 56/Д на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 30 липня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 9 % річних за період з 15 липня 2014 року по 09 серпня 2014 року.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (м. Київ вул. Госпітальна 12-г, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 1685 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.