Справа № 466/5528/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1981/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.,

адвоката Веремчука В.А. - представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - „Банк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в якому просило ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 серпня 2007 року у розмірі 24 507, 34 доларів США, пені у розмірі 1 768 грн. 75 коп. та судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 15 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14 серпня 2037 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,3 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_4 за Кредитним договором Банком 15 серпня 2007 року також були укладені договори поруки з ОСОБА_5 (№ 133781) та з ОСОБА_3 (№ 133784).

В той же час, відповідачі зобов'язання за вище згаданими договорами належним чином не виконували, в результаті чого їхня заборгованість перед Банком складає 24 507, 34 доларів США, на яку нараховано пеню у розмірі 1 768 грн. 75 коп., однак відповідачі на письмову вимогу Банку про погашення заборгованості не реагують, а тому останній вимушений звернутись з даним позовом до суду(а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №0 від 15 серпня 2007 року в сумі 24 507, 34 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 768 грн. 75 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 серпня 2007 року в сумі 24 507, 34 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 1 768 грн. 75 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 3 175 грн. 65 коп. витрат по оплаті судового збору (а.с. 135-137).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_3.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №0 від 15 серпня 2007 року солідарно також і з поручителів - відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог до згаданих відповідачів, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителів з порушенням (пропущенням) строків встановлених частиною 4 ст. 559 ЦК України (а.с. 145-148).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки підлягають до застосування, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачами (в тому числі - і апелянтом) той факт, що 15 серпня 2007 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір споживчого кредиту (а.с. 5-26), в забезпечення виконання зобов'язань за яким між Банком та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладеними договори поруки (а.с. 27-32).

Згідно графіку погашення кредиту, він погашається періодичними платежами до 15 числа кожного місяця - до 14 серпня 2037 року (а.с. 10-14).

Пунктом 3.1.2 Договору споживчого кредиту встановлено, що у випадку порушення позичальником (ОСОБА_4Я.) умов цього договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту, змінивши при цьому терміни повернення кредиту.

Матеріалами справи стверджується, що 30.05.2017 року Банком всім відповідачам було надіслано вимогу про погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту та процентам за його використання або про повернення кредиту в повному обсязі (а.с. 33-41).

Як стверджується довідками-розрахунками заборгованості за кредитом (а.с. 42-45) та заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 45-51), поданими Банком в обґрунтування заявленої ним вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №0 від 15 серпня 2007 року в сумі 24 507, 34 доларів США (яка складається з 24 318, 91 доларів США заборгованості за кредитом + 188, 43 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом), останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_4 було здійснено 15 березня 2017 року, а останній платіж в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитом згаданим відповідачем було здійснено 14 липня 2017 року.

З позовом до відповідачів (як до боржника та його поручителів) про стягнення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту, а саме - про повернення кредиту в повному обсязі,Банк звернувся до суду 31 липня 2017 року (а.с. 77), тобто - в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною 4 ст. 559 ЦК України, який обчислюється з вище наведених дат (15 березня 2017 року та 14 липня 2017 року) фактичного погашення боржником ОСОБА_4 чергового періодичного платежу, а відтак доводи апеляційної скарги про пропуск Банком цього строку не відповідають фактичним обставинам справи, а тому до уваги прийматися не можуть.

Інших доводів на спростування висновків рішення суду, що оскаржується, апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 листопада 2018 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.