справа № 356/244/18 головуючий у суді І інстанції Муранова-Лесів І.В.
провадження № 22-ц/824/2862/18 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

05 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Фінагеєва В.О., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, до Головного управління юстиції Київської області, державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Маховки Юлії Іванівни, державного нотаріуса Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Ніни Іванівни, виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, секретаря Березанської міської ради Київської області Кохан Марії Михайлівни, судді Березанського міського суду Київської області Роздобудька Олександра Миколайовича, судді Березанського міського суду Київської області Лялика Романа Михайловича, судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни, судді Березанського міського суду Київської області Голік Галини Костянтинівни, Головного управління Національної поліції в Київській області, начальника слідчого відділу Березанського відділу поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Арустамяна Разміка Вардановича про визнання недійсними свідоцтв про право на ? частину в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, та свідоцтв від 02 квітня 1993 року на право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу подано до належного суду у встановлені законом строки, особою, що має право на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору,апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2018 року залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору та відсутністю копій апеляційної скарги для учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_3 надав копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи та подав заяву, в якій просить, зокрема, відстрочити сплату судового збору до закінчення розгляду справи.

У заяві позивач посилається на статті 8, 55, 64, 130 Конституції України, статтю 4 ЦПК України, статтю 9 Закону України «Про судовий збір», статтю 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року та зазначає, що неплатоспроможність позивача сплатити судовий збір не є підставою для відмови у наданні судового захисту.

Апеляційний суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_3 про відстрочення сплати судового збору з наступних підстав.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов'язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Апеляційний суд вважає за можливе відстрочити позивачу сплату судового збору до ухвалення апеляційним судом судового рішення, оскільки неплатоспроможність позивача сплатити судовий збір на момент подачі апеляційної скарги фактично є перешкодою для доступу до правосуддя та неможливістю реалізувати гарантоване право на апеляційне оскарження.

За формою і змістом апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Згідно ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу має містити: найменування суду апеляційної інстанції; ім'я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адресу електронної пошти, за наявності; обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги; у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу; перелік матеріалів, що додаються.

До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 359, 360, 361 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Відстрочити ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2018 року до ухвалення судового рішення у справі.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2018 року.

Надіслати учасникам справи копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги.

Надати учасникам справи строк до 16 листопада 2018 року для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Фінагеєв