Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 337/3095/17 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є. Провадження № 22-ц /778/535/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до ОСОБА_2 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Правобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії.

В обґрунтування позову зазначено, що з 06.05.1991р. відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду, а з 06.01.2012р. отримує пенсію по втраті годувальника як інвалід ІІІ групи, круглий сирота (за своїх батьків ОСОБА_3, ОСОБА_4.). Пенсія розрахована за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У грудні 2016р., після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи, Пенсійним управлінням було встановлено, що під час проведення управлінням розрахунку пенсії ОСОБА_2 з урахуванням даних щодо його працевлаштування/звільнення (у зв'язку з припиненням його підприємницької діяльності), страховий стаж одного з померлих годувальників (батька) для обчислення пенсії по втраті годувальника був некоректно розрахований в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення, у зв'язку з чим відповідачу переплачено пенсію у сумі 10 133 грн. 31 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 1215 ЦКУ, якою передбачено повернення безпідставно набутих платежів, зокрема, пенсії, у разі наявності рахункової помилки з боку особи, якою таку виплату здійснено, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За вказаною апеляційною скаргою ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2017р. було відкрито провадження у справі та ухвалою колегії Апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2017р. розгляд справи призначено на 18 січня 2018р.

Вказані процесуальні дії були вчинені за вимогами ЦПК України в редакції від 18 березня 2004р.

15.12.217р. набрав чинності ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до цивільно-процесуального кодексу.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції ЦПК від 15.12.2017р., справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду, постановлене за правилами ЦПК України у ред. від 18.03.2004р., перевіряється на відповідність вимогам саме ЦПК у вказаній редакції від 18.03.2004р., а судове рішення апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги постановляється у відповідності до положень ЦПК України у новій редакції від 15.12.2017р.

Представник Правобережного об»єднаного управління ПФУ до судового засідання Апеляційного суду Запорізької області 18 січня 2018р. не з»явився, надавши письмове клопотання про розгляду справи у відсутності його представника через велике навантаження щодо участі в судових засіданнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 18 січня 2018р. також не з»явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення справи не спрямував.

Зважаючи на ці обставини та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено факту зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що управлінням ПФУ при призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, по справі було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду, з 06.05.1991 року та з 06.01.2012 року отримує пенсію по втраті годувальника як інвалід ІІІ групи, круглий сирота (за своїх батьків ОСОБА_3, ОСОБА_4.). Пенсія розрахована за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до управління з заявою про нарахування йому пенсії по втраті годувальника як круглому сироті (інваліду з дитинства ІІІ групи), з урахуванням даних про стаж і заробітну плату померлих годувальників (його батька та матері). З 06.01.2012р. управлінням проведено нарахування пенсії по втраті годувальника.

У грудні 2016 року після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи відповідача управлінням було встановлено, що під час проведення управлінням розрахунку пенсії ОСОБА_2, страховий стаж одного з померлих годувальників для обчислення пенсії по втраті годувальника був некоректно розрахований в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення, у результаті чого утворилася переплата пенсії за період з 12.12.2014р. по 31.12.2016р. у загальній сумі 10 133,31 грн.

Згідно з Рішенням комісії від 16.12.2016р. № 49 про призначення пенсії в управлінні після розгляду документів ОСОБА_2 взято на облік переплату у сумі 10 133,31 грн. за період з 12.12.2014р. по 31.12.2016р., яка виникла у зв'язку з тим, що під час виконання перерахунку в автоматичному режимі некоректно розрахований страховий стаж.

Згідно ст. 11 ЦПК України ( в редакції Закону на час вирішення справи судом першої інстанції) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення справи) кожна сторона судового процесу зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03. 2003р. № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003р. № 374/7695.

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Згідно із ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних доку-

ментів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не доведено, що переплата пенсії сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач, набуваючи переплату у сумі 10 133, 31 грн.,діяв недобросовісно.

Правовою позицією Верховного Суду України 22.01.2014р. за результатами розгляду справи № 6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Крім того, правовою позицією Верховного Суду України від 02.07.2014р. за результатами розгляду справи № 6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останнього переплати пенсійних виплат.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.01. 2014р. (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки відсутній факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, та не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Висновки суду першої інстанції зроблені з урахуванням вищенаведеної правової позиції, вкладеної в зазначених постановах ВСУ.

В апеляційній скарзі УПФУ посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення статті 1215 ЦК України, якою унормовано можливість повернення сум безпідставно набутих платежів, у тому числі пенсій, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, у разі виникнення та за наявності рахункової помилки з її боку. При цьому, чинним законодавством не визначено поняття «рахункова помилка» та не встановлено, чи ототожнюється воно з поняттям «лічильна помилка». Не визначено також і причину виникнення «рахункової помилки», чи є вона «результатом невірного застосування правил арифметики», або результатом некоректного автоматизованого розрахунку програмного забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у ст. 1215 ЦК України відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Проте, у Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку колегії суддів є синонімічним до поняття «рахункова помилка».

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

А отже, неправильне визначення пенсійним фондом страхового стажу на підставі достовірних та належних документів, наданих відповідачем до пенсійної справи, не може вважатись рахунковою помилкою.

Зважаючи на такі встановлені обставини у справі, колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст.ст. 1212, 1215 ЦК України при її вирішенні, на підставі чого обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається УПФУ в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2017 рокуу цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 19 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: