Провадження № 2/756/1406/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Хоменко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13 318,90 грн та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 30.10.2008 між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Позивач всі зобов'язання які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленого Договором.

Відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 30.06.2017 утворилась заборгованість у розмірі 13 318,90 грн.

У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не вірно проведено розрахунок її заборгованості. Надала свій розрахунок, відповідно до якого у неї відсутня заборгованість перед позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем та відповідачем 30.10.2008 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-33).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.9).

Однак з доданих позивачем до заяви Умов та Правил надання банківських послуг суду не вдається встановити, що саме ці Умови є невід'ємною частиною кредитного договору, оскільки на жодному з аркушів зазначених Умов та Правил немає підпису позичальника (відповідача) про ознайомлення з ними (а.с.11-16).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норм ст. 81 ЦПК України зокрема вбачається, що обов'язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов'язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов'язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Позивач в додатках до своєї позовної заяви надав розрахунок заборгованості за договором від 30.10.2008, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 13 318,90 грн і відповідно складається з: 414,89 грн - заборгованість за кредитом; 8 943,60 грн - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 2 849,99 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 610,42 грн - штраф (процентна складова).

Не погоджуючись з розрахунком позивача, відповідач надала свій розрахунок за договором від 30.10.2008, відповідно до якого за період з 02.12.2008 по 25.10.2014 вона сплатила на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 46 062,00 грн. На підставі зазначеного відповідач вважає повністю погашеною свою кредитну заборгованість.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та відповідний контррозрахунок відповідача, суд не може дійти однозначного та беззаперечного висновку про наявність у останньої будь-якої заборгованості за кредитним договором. Для надання додаткових пояснень представник позивача у судові засідання не з'являвся, в той час як був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правова природа оцінки доказів полягає в зобов'язанні суду оцінити кожну обставину з позицій її первинності, тобто яка зі сторін спочатку висунула її в якості підстави для вимоги або заперечення, і, виходячи з цього, відносити до тягаря доказування позивача чи відповідача.

У правовідносинах, що склалися між сторонами, всі обставини наведені позивачем спростовуються запереченнями відповідача. Виходячи зі змісту вищевказаних норм ЦПК України, суд вважає факт встановленим, якщо сторона, на яку покладено тягар доказування, його виконала, і недоведеним - якщо не виконала.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає недоведеним факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором, а відтак суд вбачає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, ст. 525, 526, 527, 530, 546, 549, 551, 599, 610, 612, 625, 634, 1048, 1049, 1050 та 1054 ЦК України, та керуючись ст.10-13, 76-81, 89, 263-265 ЦПК України,

суд, -

вирішив:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2018 року.

Суддя: Н.О. Яценко