Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2018 Справа №607/7821/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.

за участі секретаря Зубко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання батьківства та зобов»язання внести актовий запис про народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду позов до відповідача ОСОБА_3, третя особа Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просять визнати ОСОБА_2 батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов»язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести актовий запис про народження дитини- Козака ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши батьком дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, а матір»ю дитини-Богатирьову ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України. В обгрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що з липня 2000 року вони перебувають у фактичних шлюбних стосунках і 10.01.2002 року ОСОБА_1 народила дитину-сина ОСОБА_5, біологічним батьком якого є ОСОБА_2 Однак на момент народження дитини, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, а тому у зв»язку із даною обставиною, а також переїздом та втратою документів реєстрація народження дитини проведена не була. 24.02.2017 року ОСОБА_1 подала до Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області заяву про державну реєстрацію народження дитини, однак їй було відмовлено у зв»язку із відсутністю спільної заяви із відповідачем про невизнання його батьком дитини. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач відмовляється надати належно засвідчену заяву про те, що він не визнає себе батьком народженої його дружиною ОСОБА_1 дитини-сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком якого визнає себе ОСОБА_2, вимушені звернутися за захистом своїх прав до суду та просять позовні вимоги задовольнити.

У судове засідання позивачі не з»явились, подали заяву про слухання справи у їхній відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився. На виконання судового доручення від нього надійшла письмова заява про слухання справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує.

Від Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти:

10.07.1990 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_3, що підтверджується відповідною відміткою у її паспорті серії НЮ №14450, що виданий Тернопільським МВ УМВСУ в Тернопільській області 27.11.2007 року.

Як зазначено у позовній заяві, подружні стосунки між сторонами припинилися у 1998 році і з липня 2000 року ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_2 від якого 10.01.2002 року народила дитину-сина ОСОБА_4, однак держана реєстрація народження дитини проведена не була.

Вказане підтверджується медичним свідоцтвом про народження №26 від 14.01.2002 року, виданим Ялтинським родильним об»єднанням Ялтинського управління охорони здоров»я, з якого вбачається, що ОСОБА_1 10.01.2002 року при перших пологах народила доношену дитину чоловічої статі.

Як вбачається із довідки ДП «Люкс-1» та акту обстеження житлових умов ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає разом із матір»ю ОСОБА_1 за адресою вул. Коновальця, 2/84 у м. Тернополі, без реєстрації.

У відповідності до довідки Тернопільської ОСОБА_7 ступенів №23 від 13.05.2017 року №193/03 ОСОБА_4 навчається у 9-В класі вказаної школи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.06.206 року встановлено той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України, станом на 24.08.1991 року.

У відповідності до ч.1,2 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров»я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу

Відповідно до ст. 129 CK України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Аналогічні положення містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, згідно яких, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства.

Згідно наявних у справі матеріалів, що надійшли у відповідь на виконання судового доручення з Російської Федерації, відповідач ОСОБА_3 у своїх поясненнях вказав, що з 2000 року вони з ОСОБА_1 проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків і він не визнає себе батьком народженої нею 10.01.2002 року дитини-сина ОСОБА_4.

У відповідності до рішення мирового судді судової ділянки №1 Орловського району Орловської області Російської Федерації від 27.04.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позовній заяві вказали, що біологічним батьком народженої позивачем 10.01.2002 року дитини-сина ОСОБА_4, є позивач ОСОБА_2, який визнає себе батьком дитини.

Як встановлено судом, на момент народження дитини-сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком якого визнає себе позивач ОСОБА_2, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, а тому державна реєстрація народження дитини в установленому порядку проведена не була.

Відповідно до ст. 144 CK України батьки зобов»язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органам державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєння прізвища, імені та по батькові.

У відповідності до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.п.8 п.1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація народження проводиться за усною чи письмовою заявою батьків дитини чи одного з них.

Пунктом 19 п.1 розділу ІІІ Правил передбачено, якщо мати дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час державної реєстрації народження заявляє, що її чоловік не є батьком цієї дитини, і у зв'язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини (додаток 5), а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства.

Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області листом №239/09-03-97 від 01.03.2017 року повідомлено позивача про відмову у державній реєстрації народження дитини-сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв»язку із відсутністю заяви ОСОБА_3, з яким на момент народження дитини перебувала у шлюбі мати ОСОБА_1, про невизнання себе батьком дитини.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються та беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, визнати позивача ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов»язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області здійснити державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши в актовому записі про народження матір»ю дитини-Богатирьову ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України, а батьком дитини- Козака ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України.

На підставі наведеного та керуючись ст ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, ч.4 ст.206, ст.ст.258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ч.1,2 ст. 122, ч.1 ст.126, ст.ст. 128, 129, 144 СК України, ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов»язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області здійснити державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши в актовому записі про народження матір»ю дитини-Богатирьову ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України, батьком дитини- Козака ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_9