АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/6398/17
Провадження № 22-ц/792/315/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю учасників справи: апелянта ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_9 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_9, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що йому на праві власності належить будівля гуртожитку, який знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 14/А.

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 проживають в кімнаті № 50 вказаного гуртожитку. Відповідачам направлялось попередження про необхідність звільнення займаної ними кімнати. Добровільно відповідачі відмовилися звільнити кімнату.

Відповідачі ніколи в трудових відносинах з Товариством не перебували. Адміністрацією підприємства не приймалося жодних рішень про надання житлової площі в гуртожитку та не видавався ордер на вселення у займану кімнату № 50.

У звязку з цим, позивач просив суд виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 з кімнати № 50 гуртожитку, що знаходиться в м. Хмельницькому, вул. Зарічанська, 14/А, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 з кімнати № 50 гуртожитку, що знаходиться в м. Хмельницькому, вул. Зарічанська, 14/А, без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Вважають, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилаються на те, що вони не могли будь-яким чином порушити права незаконного власника, тому що ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» незаконно набуло право власності на гуртожиток, оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року визнано недійсним рішення загальних зборів засновників КВП «Пересувна механізована колона - 33» від 27 січня 2015 року про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку за адресою вул. Зарічанська, 14А; визнано недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» від 27 січня 2015 року про прийняття в якості вступного внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку за адресою вул. Зарічанська, 14А; скасоване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 січня 2015 року, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток за адресою вул. Зарічанська, 14А та скасоване рішення Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про реєстрацію за ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на гуртожиток за адресою вул. Зарічанська, 14А.

Крім того, апелянтів в гуртожиток вселяв попередній власник КВП «ПМК-33», будь-яких дій щодо їх виселення протягом 16 років він не здійснював.

Також, апелянти вважають безпідставним покладення на них обов'язку доведення існування ордеру на вселення в гуртожиток, адже облік ордерів веде адміністрація підприємства, яка здійснювала поселення в гуртожиток.

Крім того, апелянти вказують, що суд не звернув уваги на Указ Президента України «Про заходи щодо забезпечення житлових умов мешканців гуртожитків» від 24 листопада 2008 року № 1073/2008 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання, відповідно до ст.127 ЖК Української РСР, пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_10 Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року, можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

На підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, відповідно до ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч.1 п.10 Положення, видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 зареєстрований з 20 вересня 2001 року, ОСОБА_4 - з 25 травня 2001 року, ОСОБА_8 - з 2 червня 2010 року та проживають в кімнаті № 50 гуртожиток по вул. Зарічанській,14-А в м. Хмельницькому (а. с. 11, 12, 13).

12 червня 2015 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» отримало свідоцтво про право власності на гуртожиток по вул. Зарічанській, 14-А в м. Хмельницькому (а. с. 49, 50, 144-115, 116).

Рішення про надання житлової площі в гуртожитку в установленому законом порядку не приймалося, ордер на вселення у займану кімнату № 50 гуртожитку по вул. Зарічанській,14 А відповідачам не видавався.

Відповідачі у трудових відносинах з власником гуртожитку не перебувають і не перебували, що підтверджується копіями книги наказів, згідно яких відомості про вказаних осіб як працівників товариства - відсутні (а. с. 31-46).

3 лютого 2017 року відповідачам було надіслано попередження про необхідність звільнення займаної ними кімнати у визначений в попередженні строк (а. с. 51).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі без законних підстав вселилися до кімнати № 50 гуртожитку, відтак вони підлягають виселенню зі спірної кімнати гуртожитку без надання іншого приміщення в силу положень ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР.

З зазначеним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_10 України. Відповідно до частини четвертої цієї статті, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_10 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Спірні правовідносини регулюються Житловим кодексом Української РСР, положеннями Конвенції та відповідною практикою Європейського суду з прав людини.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили, суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили (частина сьома статті 10 ЦПК України), а у разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_10 України, суд застосовує міжнародний договір України (частина восьма статті 10 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що 20 вересня 2001 року ОСОБА_7, 25 травня 2001 року ОСОБА_4, 2 червня 2010 року ОСОБА_8 з дозволу власника вселились, зареєстровані та проживають в кімнаті № 50 гуртожитку по вул. Зарічанська, 14А в м. Хмельницькому, що належав колективному виробничому підприємству «Пересувна механізована колона - 33» (а. с. 11, 12, 13).

Позивач не надав суду доказів, що попередній власник, що поселив відповідачів, за 15 років які відповідачі проживали у спірному приміщені, намагався їх виселити, як осіб, що самоправно, без ордеру вселились у гуртожиток. Позивач не надав доказів, що відповідачі не сплачують кошти за використання кімнати.

27 січня 2015 року рішенням загальних зборів засновників Колективного виробничого підприємства «Пересувна механізована колона - 33» «Про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по вул. Зарічанська, 14А в м. Хмельницький гуртожиток передано ТОВ «ЖЕД ПМК 2015».

27 січня 2015 року рішенням загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» «Про прийняття в якості вступного внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015»» приміщення гуртожитку по вул. Зарічанська, 14А в м. Хмельницький прийнято ТОВ «ЖЕД ПМК 2015».

12 червня 2015 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» отримало свідоцтво про право власності на гуртожиток по вул. Зарічанській, 14-А в м. Хмельницькому.

25 травня 2017 року ухвалою Хмельницького Апеляційного суду визнано недійсним рішення загальних зборів засновників Колективного виробничого підприємства «Пересувна механізована колона - 33» від 27.01.2015 року про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по вул. Зарічанська, 14А в м. Хмельницькому. Визнано недійсним рішення загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» від 27.01.2015 року про прийняття в якості вступного внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по вул. Зарічанська, 14А в м. Хмельницький. Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32825111 від 28.01.2015 року, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток по вул. Зарічанській, 14А в м. Хмельницький. Скасовано рішення Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» права власності на гуртожиток по вул. Зарічанська, 14А в м. Хмельницькому (а. с. 97-99).

Посилання позивача, що відповідачі не перебували і неперебувають у трудових відносинах з позивачем, про самоправне заселення відповідачів у звязку з відсутністю ордеру на їх поселення, не можуть бути підставою припинення права на повагу до житла відповідачів у формі такого втручання держави, як виселення з кімнати у гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, де відповідачі проживають більше 15 років з неповнолітньою дитиною.

Конституція України у частині третій статті 47 проголошує, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом, і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла будь-якою особою є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

У контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено; захисту підлягає «житло» як конкретне місце проживання особи, з яким у неї наявні достатні та триваючі зв'язки.

Підстави для виселення відповідачів з кімнати у гуртожитку без надання іншого жилого приміщення мають відповідати критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті другому статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Отже, має значення, чи вважається виселення відповідачів із кімнати у гуртожитку без надання іншого жилого приміщення втручанням держави, що здійснюється «згідно із законом» у розумінні пункту другого статті 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вважає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 43, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позивач не довів належним чином, що спірне жиле приміщення відповідачі займають на незаконних підставах, оскільки проживали там тривалий час і питання про їх виселення попередній власник не ставив.

Відповідачі з вересня 2001 року, постійно проживають і зареєстровані у спірній кімнаті гуртожитку, не мають іншого житла на момент подання до них позову про виселення.

Встановлені обставини у цій справі дають підстави стверджувати, що відповідачі мають достатні та триваючі зв'язки з конкретним місцем проживання, а зазначена кімната у гуртожитку є їхнім «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Передбачених статтею 132 ЖК Української РСР підстав для виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення - не встановлено.

Відповідно до статті 376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року слід скасувати, ухвалите нове про відмову в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_9, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалите нове.

Відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, яка діє в своїх та в інтересах ОСОБА_9, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_10 набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 1 червня 2018 року.

Судді: /підписи/ ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1