Справа № 579/754/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2018 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Моргуна О.В.,

за участі секретаря - Сірої С.І.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кролевець справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до протоколу установчих зборів №1 від 05.03.2014 року він з 5 березня 2014 року є головою громадського формування з охорони громадського порядку Народна самооборона, з 12 січня 2015 року помічником-консультантом депутата Кролевецької районної ради ОСОБА_4, з 23 липня 1998 року приватним підприємцем.

14 лютого 2018 року під час судового розгляду в Білопільському районному суді кримінальної справи №579/1717/14-к по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України під головуванням судді Терещенко О.І. потерпілі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час їх допиту надали суду недостовірну, образливу, компрометуючу, негативну інформацію відносно нього, ОСОБА_1, чим порушили його немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію. Так, в доповіді суду відповідачі надали суду інформацію стосовно нього, як керівника, та членів громадського формування з охорони громадського порядку Народна самооборона про те, що останні займаються протиправною діяльністю, а саме: створили бандитське формування, яке займається погрозами громадянам, знищенням майна громади, підкупом осіб, вимаганням, приниженням людської честі та гідності. У своїх показаннях ОСОБА_3 було сказано наступне: Давай нам гроші, бо ми самооборона, ми що хочемо, те і зробимо, В Кролевці самооборони немає офіційно, ето кучка бандюків, які збираються на больнице і ламають лавочки. Крім того, у своїх показаннях ОСОБА_3 неодноразово згадував його, ОСОБА_1, у негативний спосіб. У показаннях ОСОБА_2 присутнє наступне: Куплю всіх і вся і будеш платить ти і твоє отродьє, що ми бійці самооборони і зробимо все, що треба. Далі, протягом надання пояснень суду відповідачі виклали уточнення сказаного: конкретні факти начебто його протиправних, неетичних, непрофесійних дій.

Зазначена у поясненнях відповідачів інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Дана інформація щодо вчинення ним злочинних діянь, грубого порушення чинного законодавства по відношенню до охоронюваних законом прав та інтересів громадян по-перше має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо та такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права; по-друге стосується конкретних фактів, обовязок доказування достовірності яких покладається на відповідача. Беззаперечно, що поширення окресленої інформації порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачів до нього, ОСОБА_1, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи приниження його гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь. До того ж значно знизилась оцінка його професійних якостей третіми особами, його професійні здібності були поставлені під сумнів громадянами, членами громадського формування та місцевою владою. Так, після вказаних пояснень відповідачів стосовно нього він змушений постійно спростовувати зазначену ними інформацію, що принижує його авторитет як голови громадського формування, помічника депутата, приватного підприємця та загальну оцінку його якостей як добропорядної людини. Вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо вчинення ним, ОСОБА_1, злочинних діянь, грубого порушення чинного законодавства по відношенню до охоронюваних законом прав та інтересів громадян, відповідачі завдали шкоди його немайновим інтересам, порушивши його честь, гідність та ділову репутацію, і він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Враховуючи викладене вище, позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію, поширену ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час судового розгляду кримінальної справи №579/1717/14-к за обвинуваченням ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України під головуванням судді Терещенко О.І.; зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб, як вона була поширена та вибачитись перед ним у Білопільському районному суді під час судового розгляду; а також стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь 50000 грн. моральної шкоди.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду подано відзив на позов (а.с.21), в якому останні вказують, що всі факти, зазначені ОСОБА_1 в його позовній заяві вигадані, оскільки вони його не принижували, немайнові права на честь та гідність останнього не порушували. Під час розгляду в Білопільському районному суді кримінальноого провадження по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, в якій вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, потерпілі, надавали пояснення по справі.

Позивач відповідь на відзив не подав.

В судовому засіданні задоволено клопотання сторін, до матеріалів справи долучено копії паспортів; відмовлено в задоволені клопотання позивача про виклик в судове засідання в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, суддю Білопільського районного суду Терещенко О.І., секретаря судового засідання Білопільського районного суду, прокурора Сапон Л.В. та адвоката ОСОБА_6

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. При цьому він пояснив, що 14 лютого 2018 року в Білопільському районному суді під час судового розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України потерпілі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поширили інформацію про те, що громадське формування Народна самооборона, головою якого він є, - бандитське формування, яке вчиняє правопорушення. Також позивач уточнив, що він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав саме як фізична особа.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, та пояснила, що в Білопільському районному суді під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, в якому вона та ОСОБА_3 є потерпілими, вони, як потерпілі, відповідали на запитання суду, та повторювали слова, які ОСОБА_7 та інші особи говорили їм (відповідачам) біля їхнього ж двору, а саме: Ми бійці самооборони, зробимо все, що нам треба. Ніяких висловів, що порочать позивача, вони не виказували.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.36).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання відповідача ОСОБА_3 суд вирішив можливим розглянути справу справу у його відсутність.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, додаткові пояснення сторін, вивчивши відзив відповідачів, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_7 є керівником громадського формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона», яке займається діяльністю у сфері охорони громадського порядку та безпеки, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією посвідчення ОСОБА_7 (а.с.6, 9).

Згідно посвідчення №1, виданого Кролевецькою районною радою Сумської області, ОСОБА_1 є помічником-консультантом на громадських засадах депутата районної ради ОСОБА_4 (а.с.7).

Судом встановлено, що в провадженні Білопільського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

На обгрунтування своїх вимог позивачем надано суду диск із звукозаписом, як зазначено позивачем, судового засідання у кримінальній справі №579/1717/14-к по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, яке відбулося у Білопільському районному суді Сумської області 14 лютого 2018 року.

Як вбачається зі змісту відтвореного звукозапису (а.с.10) ОСОБА_3 розповів про обставини події, яка мала місце біля його господарства в с.Лапшине, та повідомив те, що чув від обвинуваченої ОСОБА_5 За змістом його показань вона сказала наступне: «Давай нам гроші, ми, мол, самооборона, ми що хочемо, те і зробимо з вами, ми вам, каже, такі покажем теє, проблеми і ви будете платити».

Під час дачі показань потерпіла у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 повідомила те, що говорила їй обвинувачена ОСОБА_5, а саме: «Ми бійці самооборони і зробимо те, що нам треба, а я зніму такі побої, каже, що вам і не снилось і що будеш виплачувати ти і твоє отродьє до кінця віку».

За змістом відтвореного звукозапису ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в своїх показаннях повідомили суду інформацію, яку почули від обвинуваченої ОСОБА_5, фактично процитували останню.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надано розяснення, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Суд вважає, що вищевказані показання потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за змістом ст.94 КПК України підлягають оцінці як докази судом, який розглядає кримінальну справу №579/1717/14-к по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

Також, за змістом відтвореного звукозапису (а.с.10) в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження на запитання обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_3 відповів: «Як такої у нас у Кролевці самооборони професійної ніякої не було, а це кучка бойовиків, які собрались там у больниці, а то самооборона... самооборона…». В даному випадку ОСОБА_3 відповідав на запитання обвинуваченого ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_7 вважає, що поширенням вищевказаної інформації відповідачами були порушені його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права.

Відповідно до положень частини першої статті 3 Конституції України честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, серед іншого, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст.201 ЦК України).

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

З огляду на положення статтей 270 та 299 ЦК України честь, гідність та ділова репутація є різновидами особистих немайнових прав кожної людини, захист яких здійснюється способами, встановленими главою третьою Цивільного кодексу України, а також іншими способами відповідно до змісту особистого немайнового права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина друга статті 275 ЦК України).

Позивач, вважаючи, що про громадське формування з охорони громадського порядку «Народна самооборона» відповідачами була поширена недостовірна інформація, якою порушуються його особисті немайнові права на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, обрав спеціальні способи захисту у вигляді спростування інформації (у тому числі попереднє визнання судом недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації).

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями частини четвертої та сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, при цьому у такий же спосіб, у який вона була поширена.

З огляду на наведені нормативно-правові положення, виникнення права конкретної фізичної особи на спростування інформації, у тому числі як способу захисту порушеного права (з попереднім визнанням поширених відомостей такими, що не відповідають дійсності), залежить від наявності факту поширення недостовірної інформації, при чому саме про цю, конкретну фізичну особу, і такий факт повинен довести саме позивач.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема в абзаці другому пункту 15 розяснив, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також, що не менш важливо, в іншій формі хоча б одній особі.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позивач довів суду належними, достовірними та допустимими доказами факт того, що саме відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, даючи показання під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, повідомили суду інформацію, яка стосується самооборони, тобто поширили її.

Як встановлено судом, за змістом наданих позивачем документів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване громадське формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона», керівником якого є ОСОБА_1

Жодної інформації, яка б стосувалась саме зареєстрованого громадського формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона» чи його керівника та членів формування відповідачі не поширювали, в своїх показаннях посилались на самооборону, не зазначаючи конкретно яку саме, чи то організацію, чи громадське обєднання, чи партію тощо.

Судом не встановлено, а позивачем не надано доказів, що посилання відповідачів по справі у своїх показаннях під час розгляду кримінального провадження на самооборону стосується саме зареєстрованого громадського формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона».

Таким чином, суд вважає доведеним факт поширення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 певної інформації щодо «самооборони», однак позивачем не доведено, що поширена ними інформація стосується саме громадського формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона» і його особисто та як керівника формування.

Як вже вказувалось, з огляду на розяснення Пленуму Верховного Суду України, які надані у пункті 18 вказаної вище постанови від 27 лютого 2009 року №1, саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з цим, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Отже, підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації є доведеність наявності усіх чотирьох зазначених обставин. При цьому, доведеність тільки однієї першої обставини у вигляді поширення інформації, і не доведеність другої, зокрема, що поширена інформація стосується саме позивача, має вирішальне значення. Оскільки наступні обставини знаходяться у залежності від наявності факту поширення інформації і її поширення саме про позивача.

А тому відсутність цієї другої обставини у вигляді поширення інформації саме про позивача є достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у справі про захист честі, гідності та ділової репутації.

Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази.

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

Позивачем в судове засідання не були надані докази, на які він посилається як на підставу своїх вимог про те, що поширення відповідачами вищевказаної інформації завдало шкоди його немайновим інтересам, були порушені його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, не надано доказів, що він змушений постійно спростовувати зазначену ними інформацію, що дана інформація принижує його авторитет як голови громадського формування, помічника депутата, фізичної-особи підприємця.

З наданого позивачем на обгрунтування своїх вимог диску із звукозаписом судового засідання у кримінальній справі №579/1717/14-к по обвинуваченню ОСОБА_5, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_1 за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, судом не встановлено, що поширена відповідачами в судовому засіданні інформація стосувалась саме позивача, чи як керівника громадського формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона», чи як фізичної особи.

Інших доказів на підтвердження того, що показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосується громадського формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона» чи позивача особисто, принизило його честь та гідність, нанесло шкоди діловій репутації, та завдало ОСОБА_7 моральної шкоди позивачем суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів, що відповідачі висловлювались саме про громадське формування під керівництвом позивача чи його членів та що таке висловлювання принизило його честь, гідність, зашкодило діловій репутації та завдало моральної шкоди.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач не зміг довести належними, достовірними та допустимими доказами факт того, що поширена відповідачем інформація такого змісту: «Давай нам гроші, ми, мол самооборона, ми що хочемо, те і зробимо з вами, ми вам, каже, такі покажем теє, проблеми і ви будете платити», «Ми бійці самооборони і зробимо те, що нам треба, а я зніму такі побої, каже, що вам і не снилось і що будеш виплачувати ти і твоє отродьє до кінця віку», «Як такої у нас у Кролевці самооборони професійної ніякої не було, а це кучка бойовиків, які собрались там у больниці, а то самооборона... самооборона…» була поширена саме про громадське формування з охорони громадського порядку в місті Кролевець «Народна самооборона», керівником якого він є, чи особисто про нього, ОСОБА_7, суд вважає, що право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, відповідачами не порушено, а тому право на спростування недостовірної інформації, у тому числі попереднє визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації, у позивача не виникло.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р. суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. За викладених обставин вимога щодо зобовязання відповідачів вибачитись перед позивачем у Білопільському районному суді під час судового розгляду є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У пункті 3 вказаної Постанови судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження, у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем, необхідно відмовити.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову.

Судом встановлено, що позовні вимоги позивача і саме подання позову є очевидно безпідставними, що суд розцінює як зловживання процесуальними правами з боку позивача.

Суд вважає, що не підлягають повторній судовій оцінці у справі про захист гідності, честі та ділової репутації, надані суду докази внаслідок давання показань потерпілими, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та підлягає оцінці судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів .

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, які фактично ним сплачені.

Відповідно до керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 201, 270, 275, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», керуючись ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-81, 247, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1, місце проживання: поштовий індекс 41300, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія МА номер 184643, до ОСОБА_2 місце проживання: поштовий індекс 41354, Сумська область, Кролевецький район, с. Лапшине, вул. Шлях, 2, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серія МА номер 955259, та ОСОБА_3, місце проживання: поштовий індекс 41354, Сумська область, Кролевецький район, с. Лапшине, вул. Шлях, 2, РНОКПП НОМЕР_3, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 9 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_8