Провадження № 2/229/560/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 липня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області про надання дозволу на тимчасове переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області та виїзду за кордон без згоди батька.

У позовній заяві, яка надійшла до суду 17 квітня 2018 року, позивач ОСОБА_1 вказала, що з 16 липня 2005 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 09 грудня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано. З 01 лютого 2018 року позивач з донькою взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, мешкають за адресою: АДРЕСА_1. У серпні 2015 року відповідач ОСОБА_2 надавав нотаріально засвідчену заяву позивачу та не заперечував проти пересування дитини до будь - якого населеного пункту України та перетинання лінії зіткнення у межах Донецької і Луганської областей та виїзд (в'їзд) і перебування на неконтрольованій території, строк якої закінчився 30 грудня 2017 року. Зараз позивач разом з дитиною мають намір виїхати до своїх батьків, щоб донька мала змогу відвідувати дідуся та бабусю. Останні постійно проживають за адресою: АДРЕСА_3. Відповідач категорично відмовився надати дозвіл на тимчасове переміщення через лінію зіткнення, вирішити це питання мирним шляхом не вдалося. Позивач вважає, що така позиція відповідача як батька шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Крім цього, позивач має намір тимчасово виїжджати з дитиною за кордон з метою забезпечення її духовного та фізичного розвитку. За цих причин позивач бажає отримати дозвіл на виїзд дитини до досягнення нею повноліття на перетин лінії зіткнення у межах Донецької і Луганської областей, Криму та виїзд (в'їзд) і перебування на неконтрольованій території, а також в будь-які країни, оскільки вона має намір в подальшому виїжджати за межі України для лікування, оздоровлення, туризму або з іншою метою. Просить суд надати дозвіл на тимчасове багаторазове переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в її супроводі без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком до закінчення особливого періоду у Донецькій та Луганській областях або до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://court.gov.ua/fair), оскільки територія, де знаходяться відповідач, є тимчасово окупованою, і поштове сполучення з ним не здійснюється.

Представник органу опіки та піклування Покровської міської ради до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

З 16 липня 2005 року по 09 грудня 2008 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9, 11)

Сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10)

Нотаріально засвідченою заявою від 01 серпня 2015 року ОСОБА_2 надавав згоду та пересування до будь-якого населеного пункту України та перетин лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та в'їзд (виїзд) і перебування на неконтрольованій території доньки - ОСОБА_3, з першого вересня 2015 року по 30 грудня 2017 року у супроводі матері ОСОБА_1 (а.с.13).

Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, до якої Україна приєдналась згідно з Законом від 11 січня 2006 року №3303-IV, один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Таким чином, задоволення судом вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон можливе лише за відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Слід зазначити, що в місті Ясинувата Донецької області мешкають родичі позивача: матір та батько, а тому позивач і її дитина у повній мірі повинні спілкуватися зі своїми близькими.

Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитину повноцінним відпочинком, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

У висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради про надання дозволу на тимчасове переміщення через лінію зіткнення к межах Донецької області та виїзду за кордон без згоди батька від 11 червня 2018 року №05/26-742 зазначено, що зробити обґрунтований висновок щодо доцільності надання дозволу на переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області малолітньої дитини без згоди та супроводу батька не надається можливим, тому що не було можливості зв'язатися з відповідачем (номер мобільного телефону не обслуговується).

Відповідно до Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 4 червня 2015 р. № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд з території, підконтрольної владі України, на тимчасово непідконтрольну територію Донецької області та у зворотному напрямку у супроводі одного з батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить дозволити багаторазові виїзди неповнолітньої дитини без згоди і супроводу батька до досягнення нею повноліття, тобто фактично на майбутнє та без обмеження будь-яким терміном, що чинним законодавством України не передбачено.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст.151 СК України, вправі обирати самі.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Суд вважає за необхідне встановити строк закінчення дії такого дозволу. Вважає за можливе надати такий дозвіл строком на один рік з дня набрання цим рішенням законної сили.

Оскільки у рішенні вказана території, до яких тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 141, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області про надання дозволу на тимчасове переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області та виїзду за кордон без згоди батька задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд на територію Донецької області, тимчасово непідконтрольну владі Україні, та у зворотному напрямку, разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дитини ОСОБА_2, тривалістю один рік з дати набрання цим рішенням законної сили.

В задоволенні решти позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03 липня 2018 року.

Суддя: С. О. Рагозіна