Номер провадження 2/754/6492/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Базік А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.09.2018року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, посилаючись на те, що з 09 серпня 2013 року перебувають в шлюбі, але останнім часом проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає, що сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, так як відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, а тому просить позов задовольнити повністю.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання 12.11.2018року не з»явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 12.11.2018 року не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, просив задовольнити.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вислухавши учасників справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 09 серпня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають дитину -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позовну вимогу про розірвання шлюбу, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям на час ухвалення рішення судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що сторони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю.

Позивачка одна несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей.

При визначенні розміру аліментів, судом враховуються обставини, відповідно до статей 182, 80 СК України, добровільна згода відповідача та вважає необхідним встановити розмір аліментів в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 24, 55, 56, 110, 112, 113, 141. 161, 180, 182 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268,430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 Василівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований09 серпня 2013року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 945 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення щодо стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код:НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 листопада 2018 року.

Суддя В.В. Бабко