АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/18455/2017

Апеляційне провадження 22-ц/796/3965/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Селтік»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селтік» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності,

у/н справи № 755/18455/2017 № а/п 22-ц/796/3965/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.

в с т а н о в и л а :

у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Селтік», в якому просив стягнути з останнього на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що він працював у ТОВ «Селтік» на посаді вантажника. 29.08.2016 року приблизно о 13 год. на вул. Курчатова 5, в м. Києві під час виконання своїх посадових обов'язків по збору сміття він був травмований, внаслідок чого втратив обидві ноги. Висновком МСЕК від 08.08.2017 року встановлено 90 % втрати професійної працездатності та йому встановлена перша група інвалідності безтерміново. В результаті трудового каліцтва було перенесено сильний фізичний біль та моральні страждання, погіршився стан здоров'я, з'явилося почуття страху та безпорадності, порушено звичний спосіб життя, постійно потрібна стороння допомога, втрачені нормальні життєві та виробничі стосунки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано той факт, що роботодавцем не було вжито заходів по відстороненню працівника, який перебував в нетверезому стані від виконання посадових обов'язків, що і стало причиною настання нещасного випадку. Інструктаж з питань охорони праці позивач також не проходив. Той факт, що відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду, не звільняє останнього від відшкодування моральної шкоди.Суд не врахував положень ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно з якими роботодавець має забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці і несе відповідальність за порушення законодавства. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця. До того ж ч. 2 ст. 179 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність начальника дільниці у невжитті ним заходів щодо відсторонення осіб, які перебувають у нетверезому стані.

Відзиву на апеляційну скаргу сторонами подано не було.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ «Селтік» вантажником тривалий період часу.

29.08.2016 року приблизно о 13 год. на вул. Курчатова 5, в м. Києві під час виконання своїх посадових обов'язків по збору сміття позивач був травмований, внаслідок чого втратив обидві нижні кінцівки.

Відповідач добровільно взяв на себе всі витрати за лікування позивача.

Висновком МСЕК від 08.08.2017 року позивачу встановлена перша група інвалідності безтерміново та 90 % втрати професійної працездатності.

Нещасний випадок на підприємстві стався внаслідок порушення позивачем п. 3.15 Інструкції з охорони праці № 12 для вантажника сміттєвоза ТОВ «Селтік», а саме: «...не допускати виконання будь - яких робіт у приймальному бункері при працюючому двигуні», а також порушення вимоги п. 1.20.9 Інструкції: «... вживання спиртних напоїв на робочому місці і території підприємства забороняється». Під час виконання своїх службових обов'язків позивач перебував на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння, а також порушив правила безпеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок стався з вини самого позивача. Будь - яких порушень зі сторони роботодавця, що могли бути в причинному зв'язку з виникненням нещасного випадку встановлено не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвомабо іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу Українита Кодексу законів про працю України.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

З огляду на викладене підставою для відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої внаслідок каліцтва, є не лише наявність ушкодженням здоров`я, а і вина роботодавця у спричиненні такої шкоди. Тобто наявність причинного зв'язку між неправомірною поведінкою відповідача та завданою шкодою.

За обставинами справи такого причинного зв`язку не встановлено, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до акту проведення повторногоо розслідування нещасного випадку від 29.08.2016 року форми Р-5 причиною нещасного випадку на виробництві невиконання ОСОБА_1 п. 3.15 Інструкції з охорони праці ( не допускати виконання будь - яких робіт у приймальному бункері при працюючому двигуні) та перебування останнього на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина роботодавця полягає в тому, що останній допустив працівника до роботи у стані алкогольного сп`яніння не впливають на висновки суду, оскільки з акту розслідування нещасного випадку вбачається, що до початку роботи (09 год) проводився медичний огляд водія ОСОБА_7 та у вантажників ОСОБА_8 та ОСОБА_1 скарг на самопочуття не було. Нещасний випадок стався о 13 год. Позивач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав пояснень про те, де та у який час він вживав алкогольні напої та у якій кількості. Відтак, докази про те, що до початку роботи (09 год) позивач уже перебував у стані алкогольного сп`яніння, але при цьому відповідач допустив його до виконання трудових обов` язків відсутні.

Позивач до настання нещасного випадку працював у відповідача на посаді вантажника більше 5 років. 01.06.2016 року проводилася перевірка знань з охорони праці, відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був обізнаний з Інструкцією з охорони праці колегія суддів вважає необгрунтованими.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 22.05.2018 року.

Головуючий

Судді