Справа № 453/138/16-ц
№ провадження 2/453/15/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2018 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, в якому просить поділити порівну майно подружжя житловий будинок, разом з господарськими будівлями і спорудами, розташованими в м. Сколе, вул. Стефаника, 22а, Львівської області, визнавши за нею право власності на ? частину згаданого будинку з господарськими будівлями і спорудами, стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогую. Свої вимоги мотивує тим, що 20.05.2000 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2, який розірвано рішенням Сколівського районного суду Львівської області 23.11.2015 року. За час перебування у шлюбі ними було побудовано будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в м. Сколе по вул. Стефаника, 22а, Львівської області. Так, як майно набуте під час шлюбу, вважає, що воно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали, просили задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що вони дійсно з позивачкою ОСОБА_1 під час шлюбу розпочали будівництво житлового будинку, що в м. Сколе по вул. Стефаника 22а, Львівської області. Однак завершення всіх ремонтних робіт він проводив за свої кошти. З позивачкою він не проживав з серпня 2014 року до цього часу в будинку було зроблена стяжка на 1 поверсі, проведено опалення в будинку, на 2 поверсі були встановленні міжкімнатні двері, побудована альтанка з брусу. Крім того, вказав, що до будинку не належать жодні господарські будівлі та споруди, вважає, в цій частині позов є безпідставним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що будинок не був повністю завершений та погодилась із переліком проведених робіт, вказаних відповідачем ОСОБА_2

Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що 20.05.2000 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_2 (свідоцтво серія І-СГ №250181).

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 23.11.2015 року розірвано шлюб укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 20 травня 2000 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №13 . Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_1.

За час спільного проживання сторони розпочали будівництво будинку, що за адресою м. Сколе, вул. Стефаника, 22а, Львівської області.

В судовому засіданні встановлено, що на час розірвання шлюбу (23.11.2015 р.) у будинку, що за адресою м. Сколе по вул. Стефаника, 22а, Львівської області, були проведені такі роботи, а саме: було зроблена стяжка на 1 поверсі, проведено опалення в будинку, на 2 поверсі були встановленні міжкімнатні двері, проведено електропостачання до будинку, стіни в будинку були пошпакльовані та готові до фарбування. Біля будинку не було збудовано жодних господарських будівель та споруд, а була побудована альтанка із брусу. Дані факти не оспорювались сторонами під час розгляду справи.

З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №82309511 від 14.03.2017 року вбачається, що за ОСОБА_2 22.10.2013 року зареєстровано право власності на житловий будинок, що в м. Сколе по вул. Стефаника, 22а, Львівської області. Відомості про приналежність до будинку господарських будівель і споруд відсутні.

Між сторонами виник спір з приводу поділу майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі, зокрема таким майном є будинок, що знаходиться за адресою м. Сколе, вул. Стефаника, 22а, Львівської області.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

За правилами ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Такі ж положення закріплено і в ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно із п. 24 цієї Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно роз'яснень, викладених в п.30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя, а саме житлового будинку, що в м. Сколе, по вул. Стефаника, 22а, Львівської області, підлягає до задоволення, оскільки спірний будинок набуто у власність сторонами під час перебування у шлюбі, тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності, що стверджується наведеними вище доказами, тому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 146,2 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., що в м. Сколе по вул. Стефаника, 22а, Львівської області, як спільне майно подружжя.

Щодо поділу господарських будівель і споруд, що за адресою м. Сколе вул. Стефаника, 22а, Львівської області, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено судом, таких на час розгляду справи не існує, що підтверджується вищезгаданою Інформаційною довідкою, згідно якої ОСОБА_2 є власником лише житлового будинку, що в м. Сколе по вул. Стефаника, 22а, Львівської області, відомості про належність до житлового будинку господарських будівель і споруд відсутні.

Із врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір який складає 1900 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу, в цій частині вимог суд відмовляє, оскільки в порушення ч.3 ст. 137 ЦПК України позивачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 146,2 кв.м., житловою площею 83,2 кв.м., що в м. Сколе по вул. Стефаника, 22а, Львівської області, як спільне майно подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1900 (одну тисячу дев»ятсот) гривень сплаченого судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сколівського районного

суду Львівської області ОСОБА_5

Повний текст рішення виготовлено 02.02.2018 року