АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/67/18 Справа № 2-1001/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладена кредитна угода № 183/Р-07, за умовами якої остання отримала кредитні кошти в сумі 200 000 доларів США у вигляді окремого траншу з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2012 року.

19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір про видачу траншу № 183/Р-07-01, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі загального ліміту, встановленого умовами кредитної угоди у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою № 183/Р-07 від 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки б/н, відповідно до якого останній прийняв на себе зобовязання нести повну майнову відповідальність перед банком у разі невиконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитною угодою, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою, 12 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «УФА «Верус» був укладений договір поруки № 467 та додаток № 1 до нього, відповідно до якого останнє прийняло на себе зобовязання нести майнову відповідальність перед банком у розмірі 200 грн., у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за кредитною угодою станом на 20 травня 2009 року виникла заборгованість в розмірі 163 562,32 доларів США, з яких: 154 110,86 доларів США заборгованість за кредитом; 1 615,26 доларів США заборгованість по процентам; 16,27 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 7 819,93 доларів США штрафні санкції.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволені частково (а.с. 68-69).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитній угоді № 183/Р-07 від 19 липня 2007 року станом на 20 травня 2009 року в розмірі 1 304 033,31 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі, як солідарні боржники, належним чином не виконують взяті на себе зобовязання за договорами, заперечень проти позовних вимог не надіслали, та наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитною угодою у розмірі 1 3304 033, 31 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення у справі, просять рішення суду змінити, зменшивши суму заборгованості по кредитній угоді до 787 970,93 грн. (а.с.104-105).

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсності, оскільки вони в період з 2007 року по 2009 рік справно виконували зобовязання за кредитною угодою, що підтверджується відповідними квитанціями на загальну суму у розмірі 516 062, 38 грн. Повідомити суду про часткове погашення заборгованості були позбавлені можливості, у звязку із неналежним повідомленням про дату та час судового засідання.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладена кредитна угода № 183/Р-07, за умовами якої остання отримала кредитні кошти в сумі 200 000 доларів США у вигляді окремого траншу з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2012 року.

19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір про видачу траншу № 183/Р-07-01, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі загального ліміту, встановленого умовами кредитної угоди у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою № 183/Р-07 від 19 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки б/н, відповідно до якого останній прийняв на себе зобовязання нести повну майнову відповідальність перед банком у разі невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитною угодою, включаючи сплату кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою, 12 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «УФА «Верус» був укладений договір поруки № 467 та додаток № 1 до нього, відповідно до якого останнє прийняло на себе зобовязання нести майнову відповідальність перед банком у розмірі 200 грн., у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Не погоджуючись з розміром заборгованості, відповідачі подали копії квитанцій про часткове виконання зобовязань за кредитним договором, проте у звязку із відсутністю у матеріалах справи розрахунку заборгованості з урахуванням відповідних сум, та виписки про рух коштів, яких не містить витребувана кредитна справа, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити обставини у справі, і як наслідок зясувати факт часткового виконання відповідачами зобовязань за кредитною угодою та дійсний розмір заборгованності, оскільки зазначені вище докази підлягають перевірці в сукупності та взаємозвязку, що є підставою для визнання позовних вимог недоведеними.

Згідно частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження або спростування факту часткового виконання зобовязань відповідачами за кредитною угодою, у звязку із чим не можливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідачів, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, а тому рішення суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки суд не врахував наведені вище обставини і фактично ухилився від вирішення спору по суті.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 870 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 870 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5