У Х В А Л А

Справа № 183/3981/14

№ 4-с/183/6/18

23 січня 2018 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2,

встановив:

заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить:

- визнати дії державного виконавця Новомосковського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Гриценок Д.І. щодо повернення виконавчого документа (виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/3981/14 від 30 грудня 2014 року) стягувачу незаконними;

- скасувати постанову № 48362129 від 30 листопада 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з порушенням державним виконавцем вимог чинного законодавства України;

- зобов'язати державного виконавця Новомосковського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Гриценок Д.І. відновити виконавче провадження №48362129 з виконання виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області №183/3981/14 від 30 грудня 2014 року;

- у зв'язку з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» постановити окрему ухвалу та направити її до Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області.

В обґрунтування скарги вказує на те, що заявником для виконання до ВДВС Новомосковського МРУЮ, найменування якого змінено на Новомосковський МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 15 липня 2015 року направлено виконавчий лист Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/3981/14 від 30 грудня 2014 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Енергобанк» 221428,20 грн. 21 серпня 2017 року на адресу стягувача надійшла постанова № 48362129 від 30 листопада 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Означена постанова прийнята з порушенням ч.5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХV. Так, після отримання заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, у період з 29 липня 2015 року по 29 серпня 2017 року включно постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу стягувача не надходила. Також, не надходила до стягувача і постанова державного виконавця від 06 серпня 2015 року. Така бездіяльність державного виконавця порушила права ПАТ «Енергобанк» як стягувача та суб'єкта інформаційних відносин. Тобто стягувач був позбавлений законного права на прийняття участі у виконавчих діях, ознайомлення з виконавчим провадженням, тощо. Реалізовуючи свої законні права, ПАТ «Енергобанк» через свої представників подав до вказаного органу ДВС ряд заяв (звернень) про надання інформації. 22 березня 2017 року на адресу стягувача надійшло повідомлення за підписом начальника Новомосковського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_4, з якого вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого листа направлено стягувачу за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 56. Хоча фактично процесуальні документи та оригінал виконавчого листа №183/3981/14 відправлені 19 серпня 2017 року.

Зазначає, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ. Відповідно положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач повинен сплатити авансовий внесок у розмірі 2% від суми, що підлягає стягненню -4428,56 грн. У випадку вчасного відправлення виконавчого листа, ПАТ «Енергобанк» безперешкодно та без обов'язку сплати авансового внеску міг повторно пред'явити на виконання виконавчий лист №183/3981/14 на виконання до Новомосковського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Однак, у зв'язку зі службовою недбалістю та халатністю старшого державного виконавця Гриценок Д.І. ПАТ «Енергобанк» вимушений сплачувати авансовий внесок для відкриття виконавчого провадження. 11 червня 2015 року відповідно до постанови Правління НБУ відкликано банківську ліцензію ПАТ «Енергобанк» та розпочато процедуру ліквідації неплатоспроможного банку. На даний час у стягувача - ПАТ «Енергобанк» відсутня можливість вивільнити кошти для сплати авансового внеску, оскільки пріоритетним завданням банку на даний час є повернення коштів за депозитними договорами. Також зазначає, що у постанові державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу повинні бути зазначені всі фактичні обставини виконавчого провадження, з'ясовані під час виконання рішення суду. Зокрема, державний виконавець зобов'язаний зазначити, що боржник немає ніяких доходів, а майно під час перевірки майнового стану боржника не виявлено. В оскаржуваній постанові державний виконавець посилається тільки на ту обставину, що в ході проведення виконавчих дій не встановлено майно боржника на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Боржник не працює пенсії та інших видів доходів не отримує. Однак державний виконавець не зазначив найменування такого органу та реквізити відповіді (повідомлення) згідного з яким встановлено, що за боржником не зареєстровано право власності на об'єкти рухомого чи нерухомого майна та не вказав, які саме заходи вжиті для розшуку (виявлення) майна боржника. Вказує, що державним виконавцем не вжито дій щодо звернення до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, направлення подання до суду щодо застосування приводу боржника або направлення постанови державного виконавця про привід боржника до органів Національної поліції, не відібрано у боржника пояснення щодо причин невиконання рішення суду, не реалізовано (не застосовано) заходи примусового виконання рішення суду у вигляді штрафу, не проведено перевірки майнового стану боржника за місцем проживання, яка оформляється актом державного виконавця, не проведено перевірку наявності у боржника корпоративних прав. Вказує, що оскаржувана постанова винесена 30 листопада 2015 року, а отримана тільки 21 серпня 2017 року.

В судове засідання представник заявника не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд скарги у відсутність представника.

Державний виконавець до суду не зявився, поважних причин неявки суду не повідомив. Відзиву, заперечень, пояснень щодо скарги не надавав. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заінтересована особа до суду не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Скарга у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до скарги, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, доводи, покладені в обґрунтування скарги та долучені до неї докази суд приходить до наступних висновків.

28 жовтня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення по справі № 183/3981/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу на суму 221428,20 грн.

10 грудня 2014 року на виконання рішення видано виконавчий лист.

З відповіді начальника Новомосковського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 09 березня 2017 року № 13.26-07/1623 вбачається, що 29 липня 2015 року державним виконавцем в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 06 серпня 2015 року державним виконавцем у порядку ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копія вказаної постанови направлена для виконання до ТСЦ № 146 РСЦ МВС України в Дніпропетровській області, а також внесено інформацію до відповідних реєстрів про арешт рухомого та нерухомого майна боржника. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем не встановлено наявність за боржником зареєстрованого на праві власності рухомого та нерухомого майна. Згідно з отриманою інформацією з Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України, боржник не перебуває в трудових правовідносинах з фізичними чи юридичними особами, не має відкритих на своє імя розрахункових рахунків в банківських установах, пенсії та інших видів доходів на які можливо звернути стягнення не отримує. 30 листопада 2015 року по виконавчому провадженню винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у порядку п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», копія якої разом з виконавчим документом направлені стягувачу за адресою: вул. Воздвиженська, 56 м. Київ.

29 серпня 2017 року за вх. № 2866 заявником отримано постанову державного виконавця від 30 листопада 2015 року про повернення виконавчого документу стягувану ВП № 48362129, винесену з посиланням на п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», з якої вбачається, що в ході проведення виконавчих дій не встановлено майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. Боржник пенсій та інших видів доходу не отримує.

Вирішуючи питання обґрунтованості скарги, суд виходить з наступного.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі за текстом - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 п.1, 3 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Відповідно до п.п.1, 3, 11, 18, 20 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

За чч.1, 2, 5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

За ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

За п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, матеріали справи, долучені до скарги документи не містять відомостей про надіслання заявнику копії ухвали про відкриття виконавчого провадження у строки, встановлені ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», вжиття державним виконавцем всіх дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на належне та своєчасне виконання виконавчого документу, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, зокрема і щодо перевірки майнового стану боржника, отримання пояснень останнього, вжиття заходів примусового виконання рішення, встановлення майнового стану боржника. Не вбачається цього і постанови про повернення виконавчого документу. Крім того, не надано суду і доказів на підтвердження отримання оскаржуваного документу стягувачем в іншу дату, ніж зазначено заявником.

За ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частина перша статті 51 Закону № 606 визначає, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За викладених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги частково, оскільки заявником доведено належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті постанови державним виконавцем порушено права заявника, визнання дій неправомірними та визнання документу незаконним та необхідність зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження.

Водночас, розглядаючи вимоги заявника про постановлення окремої ухвали, суд з огляду на надані суду докази, не вбачає підстав для задоволення вимог скарги в цій частині, оскільки підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ст.262 ЦПК України, суд, з урахуванням доказів, наданих сторонами в обґрунтування їх позиції, суті позовних вимог та досліджених доказів не вбачає.

У відповідності до ч.1 ст.453 ЦПК України, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

В звязку з відсутністю доказів на підтвердження понесених заявником судових витрат, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 260, 451 ЦПК України, суд -

ухвалив:

скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо повернення виконавчого документа - виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/3981/14 від 30 грудня 2014 року стягувачу неправомірними.

Визнати постанову старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ВП № 48362129 від 30 листопада 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною.

Зобов'язати старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відновити виконавче провадження № 48362129 з виконання виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області №183/3981/14 від 30 грудня 2014 року.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення.

Суддя Д.О. Парфьонов