АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Дніпро 27 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Компанія Хагворд Менеджмент Лімітед, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та враховуючи останні уточнення просила визнати право приватної власності за нею на: ? частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1; ? частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою АДРЕСА_6; ? частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою АДРЕСА_7

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 26 квітня 1997 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають доньку, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування в шлюбі ними було придбано вищезазначене нерухоме майно. За домовленістю сторін відповідачем отримано грошові кошти в замін ? частини спільного майна подружжя. Посилаючись на те,що відповідач має намір здійснити відчуження вказаного нерухомого майна позивач звернулася до суду з даними вимогами та наполягає на їх задоволенні.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. Визнано за позивачем право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою АДРЕСА_6; на 1/2 частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою АДРЕСА_7 За відповідачем визнано право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі літ. Б-2, що розташована за адресою АДРЕСА_6; на 1/2 частину нежитлової будівлі, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, що розташовані за адресою АДРЕСА_7 В інші частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.ІІ, а.с.104-108/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, визнавши за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /т.ІІ, а.с.113-115/.

Третя особа Компанія Хагворд Менеджмент Лімітед доводи апеляційної скарги не визнає та її представник надав суду апеляційної інстанції заперечення на подану скаргу, в обґрунтування яких зазначив, що спірне нерухоме майно належить компанії на праві власності, у зв'язку з застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме майно витребувано з чужого незаконного володіння відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справ доказами /т.ІІ, а.с.131-135/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 26 квітня 1997 року за актовим записом № 271. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування у шлюбі, на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 03 жовтня 2007 року за відповідачем 26 жовтня 2007 року було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. Б-2, яка розташована за адресою АДРЕСА_6, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16428483 від 26 жовтня 2007 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 15 червня 2006 року за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, офісні приміщення літ. Г-3, г-1, г1-1, які розташовані за адресою АДРЕСА_7, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.06.2006 року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 13 листопада 2012 року за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Разом з цим, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року було частково задоволено позовні вимоги Компанії Хагворд Менеджмент Лімітед. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року в сумі 28 545 302, 71 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, а саме - квартиру АДРЕСА_1; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира №124, загальна площа 99,8 кв.м., житлова площа 32,2 кв.м., шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за Компанією Хагворд Менеджмент Лімітед за ціною 1 911 000 грн. - за квартиру №124. Також рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 16 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В.; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Компанії Хагворд Менеджмент Лімітед вищевказану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м.; застосовані наслідки недійсності правочину.

17 квітня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області у вказаній цивільній справі ухвалено рішення, яким рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року залишено без змін в частині часткового задоволення вимог Компанії Хагворд Менеджмент Лімітед щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 94.840.06.14 від 30 червня 2006 року в сумі 28 545 302, 71 грн., звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 94.840.06.14.2 від 07 серпня 2008 року, а саме - АДРЕСА_1; шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за Компанією Хагворд Менеджмент Лімітед за ціною 1 911 000 грн.- за квартиру №124; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Компанії Хагворд Менеджмент Лімітед вищевказаної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м.

Ухвалою від 18 листопада 2015 року Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказане рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області 05 червня 2013 року було скасовано рішення Приморського суду від 28 серпня 2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу квартир та автотранспортного засобу та договору оренди квартири недійсними, і ухвалено нове рішення у справі, яким відмовлено ОСОБА_7 у визнанні дійсним договору купівлі-продажу квартир 124, 160 161, 162, 164, 165, 166, 167, 168, 169 по АДРЕСА_1, з підстав, зокрема, того, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що квартири, які були предметом договору купівлі-продажу укладеного 08 жовтня 2008 року ОСОБА_7 1.0. та ОСОБА_10 у простій письмовій формі, в тому числі квартира № 124, являються іпотечним майном та забезпечують виконання зобов'язань ОСОБА_10 перед ЗАТ "Агробанк" за укладеними ними кредитними договорами. При цьому було встановлено доведеним факт вибуття майна з володіння власника поза його волею, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав, як власника майна, яке було неодноразово відчужене, шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2015 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач посилалась на те, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, оскільки Компанія Хагворд Менеджмент Лімітед не зареєструвала право власності на спірну квартиру на підставі вищезазначеного рішення суду. Тобто, на час розгляду справи єдиним законним власником квартири є відповідач та враховуючи, придбання її в період шлюбу вона підлягає поділу, як спільне майно подружжя.

Проте дані доводи скарги колегія суддів прийняти не може, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений з відповідачем та на підставі якого спірне майно перейшло на праві власності до ОСОБА_3. Також спірне майно витребувано чужого незаконного володіння відповідача на користь Компанії Хагворд Менеджмент Лімітед. В цій частині рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

З огляду на наведене, на час розгляду справи у суді першої інстанції квартира АДРЕСА_1 не належала відповідачу, тому вона не входить до складу спільного майна подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 суд виходив з визначеного об'єму майна, що належить подружжю під час розгляду даної справи, що підтверджувалось наявними в матеріалах справи доказами, наданими учасниками справи. Суд першої інстанції розподілив спільне майно подружжя, яке знаходиться у відповідача відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суду погоджується з такими висновками, оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визначеного об'єму спільного майна, яке знаходиться у власності відповідача. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Будь-яких доказів на підтвердження знаходження спірного майна у власності відповідача апелянтом надано не було.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі, як про це просить ОСОБА_2, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта