КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/3433/16-ц

01 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» Тищенко Альбіни Володимирівни на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 208 року, ухвалене під головуванням судді Ладиченко С.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», третя особа: ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

29 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08 березня 2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв., по вул. Бидгощській в м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої з винних дій ОСОБА_5, вона отримала закритий черезвертлюговий перелом кісток лівого стегна, у зв'язку з чим 10 березня 2015 року її було прооперовано в Третій міській клінічній лікарні м. Черкаси та встановлено пластину, вартість якої становила 12 650 грн. Також за призначенням лікаря вона витратила на лікування 6 874,67 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре».

Вказувала на те, що 27 квітня 2015 року її син ОСОБА_6 звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку, в якій просив виплатити страхове відшкодування у розмірі 19 524,64 грн. як вартість витрат на лікування.

Також зазначала, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_5 було відкрито кримінальне провадження, в межах якого нею було заявлено цивільний позов до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 19 524,64 грн., а з ОСОБА_5 - 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Проте даний цивільний позов не був вирішений судом, оскільки кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 було закрито у зв'язку з примиренням винного і потерпілої.

06 серпня 2015 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси винного у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

25 серпня 2015 року та 20 жовтня 2015 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій повідомила платіжні реквізити для перерахунку страхового відшкодування, надала до страхової компанії усі оригінали чеків на придбання медичних препаратів та пластини для проведення операції, надала оригінали медичних довідок-призначень.

Листом від 22 жовтня 2015 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре повідомило її про продовження строку на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на 91 день, оскільки саме на стільки днів вона нібито прострочила строк подачі заяви про виплату страхового відшкодування.

25 січня 2016 року відповідач направив їй повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з наступних підстав: 1) ОСОБА_5 не повідомив страхову компанію протягом 3 днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди про страховий випадок; 2) в заяві від 20 жовтня 2015 року позивачка визнала, що ОСОБА_5 сплатив їй 5 000 грн., а в заяві від 19 листопада 2015 року ОСОБА_5 дані обставини заперечував; у зв'язку з закриттям кримінальної справи відносно ОСОБА_7 у зв'язку з примиренням, а тому є підстави вважати, що винуватиць дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 вже відшкодував заподіяну шкоду.

Посилаючись на те, що страхова компанія безпідставно відмовила у виплаті страхового відшкодування, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» на її користь 19 524,64 грн. страхового відшкодування, 7 332,81 грн. пені за час прострочки виплати страхового відшкодування, 2 538,18 грн. інфляційних збільшень, 649, 93 грн. 3% річних, а всього 30 045,56 грн. (том. 1 а.с. 104).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 19 524,64 грн., пеню за час прострочки виплати страхового відшкодування 7 332,81 грн., 2 538,18 грн. інфляційних збільшень, три проценти річних 649,93 грн., а всього 30 045, 56 грн.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 709,02 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року заяву відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», третя особа: ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» Тищенко АльбінаВолодимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що, задовольняючи позов, суд не врахував, що фактично винний у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 в добровільному порядку відшкодував заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду потерпілій особі ОСОБА_4, про що викладено в заяві позивачки до страхової компанії, тому у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Вказувала на те, що водій ОСОБА_5, в порушення вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 08 березня 2015 року невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, як визначено у ст.33 Закону України &quтр; Про обов&q?ні;язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ов;. Вперше страховик отримав відомості про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 08 березня 2015 року, лише 27 квітня 2015 року від сина позивачки, який надіслав повідомлення до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія &q?оз; Київ Ре». При цьому до заяви не було додано будь-яких документів на підтвердження родинних відносин і повноважень ОСОБА_8 представляти потерпілу особу - ОСОБА_4 та доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві. Лише 26 серпня 2015 року до страхової компанії звернулася ОСОБА_4 з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 20 000,00 грн. Тобто, мало місце порушення строків звернення до страхової компанії, як водієм так і потерпілою особою, а також мало місце неповне і недостовірне надання інформації, яка необхідна для розгляду події та прийняття рішення про визнання випадку страховим та виплату страхового відшкодування.

Посилалась на те, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладено між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» та ОСОБА_5, а не з позивачем ОСОБА_4, тому правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем є деліктними, при цьому Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &qula;Голос України&qute; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &quam;Голос України&quma; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаного суду 03 жовтня 2018 року визначено суддю-доповідача Ратнікову В.М., у складі колегії: Борисової О.В., Левенця Б.Б.

В судовому засіданні представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» Чепурда Павло Іванович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з&quil;явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, 08 березня 2015 року, приблизно о 15.00 год., по вул. Бидгощській в м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» транспортного засобу ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок винних дій водія цього транспортного засобу ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_4 отримала закритий черезвертлюговий перелом кісток лівого стегна.

10 березня 2015 року позивачку було прооперовано в Третій міській клінічній лікарні м. Черкаси та встановлено пластину, вартість якої становила 12 650,00 грн. Крім того, за призначенням лікаря вона витратила на лікування 6 874,67 грн.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_5 було відкрито кримінальне провадження.

06 серпня 2015 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси винного у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності була забезпечена Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре».

Станом на момент звернення до суду з позовом Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» страхове відшкодування позивачці не виплатило.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» на її користь страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в установлений законом строк не виплатив страхове відшкодування, а тому вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, та трьох відсотків річних підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених матеріалах справи та вимогах матеріального та процесуального закону, з огляду на наступне.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно - правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України &ques;Про обов&qu"s;язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

З досліджених доказів судом встановлено, що 27 квітня 2015 року син позивачки ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку, в якій просив виплатити страхове відшкодування у розмірі 20 000 грн. як вартість витрат на лікування. Вказана заява була прийнята страховиком.

26 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до страхової компанії Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» із заявою про виплату їй страхового відшкодування.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», в якій просила повідомити про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів, з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику ( у випадках передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки здійснення страхових виплат за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за приписом якої страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та протягом трьох робочих днів направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

25 січня 2016 року відповідач направив позивачці ОСОБА_4 повідомлення про відмову у сплаті страхового відшкодування, в якій зазначив що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» в силу вимог Закону не має підстав для здійснення відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_4 завданої внаслідок заподіяння шкоди здоров&q?йс;ю, так як вона фактично відшкодована самим заподіювачем шкоди - ОСОБА_5.

Відповідно до п. п. 37.1.1, 37.1.2., 37.1.3., 37.1.4 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків,визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох

років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В матеріалах справи відсутні докази сплати винною особою ОСОБА_5 будь-яких коштів на відшкодування шкоди здоров&quві;ю, завдану позивачці. В заяві до страховика позивачка зазначила про те, що ОСОБА_5 їй сплачено на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплата винною у ДТП особою ОСОБА_5 моральної шкоди позивачу не звільняє відповідача від обов'язку виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров'ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що винний у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 в добровільному порядку відшкодував заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду потерпілій особі ОСОБА_4, про що викладено в заяві позивачки, колегія суддів відхиляє, так я вони не підтверджені належними та допустимими доказами, грунтуються лише на припущеннях страховика про те, що звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв&q?ру;язку з примиренням з потерпілою можливе лише при відшкодуванні всіх збитків. Між тим, з досліджених в судовому засіданні копії цивільного позову ОСОБА_4 у кримінальному провадженні та ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження вбачається, що у кримінальному провадженні цивільний позов про вішкодування шкоди здоров&quкр;ю був заявлений ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре». Під час закриття провадження у кримінальній справі вказаний цивільний позов не розглядався і рішення з цього приводу судом не ухвалювалось. В ухвалі суду відсутній висновок про те, що ОСОБА_5 відшкодована шкода, завдана здоров&q? с;ю ОСОБА_4

В заяві на адресу страховика від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_4 повідомляла про те, що винної у ДТП особо ОСОБА_5 їй було виплачено на відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень , Жодної інформації про відшкодування ОСОБА_5 шкоди, завданої здоров&q?шк;ю ОСОБА_4 вказана заява не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладено між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» та ОСОБА_5, а не з позивачем ОСОБА_4, а тому правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем є деліктними, при цьому Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин, колегія суддів визнає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону &qu>, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов'язанням, оскільки страховик забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної життю,здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» не виконало зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності у встановлений строк, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені у розмірі 7 3332,81 грн. за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України., інфляційні збільшення у розмірі 2 538,18 грн., 3 % річних у розмірі 649,93 грн.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду страхувальником ОСОБА_5 здійснено не було, а потерпілою особою було здійснено з порушенням визначеного законом триденного строку, з огляду на наступне.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до відповідальності, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, якщо це не призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди не може бути братися за основу ухвалення рішення.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України: від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» Тищенко Альбіни Володимирівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» ТищенкоАльбіни Володимирівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року

Головуючий: Судді: