Справа № 279/1707/18
Номер рядка звіту 47
номер провадження 2/279/1055/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що за рішенням Коростенського міськрайонного суду від 12.12.2012 року він сплачує аліменти на користь відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісячно. До жовтня 2017 року діти фактично проживали з батьками відповідача в м.Коростені, оскільки сама вона перебуває на заробітках в Росії. Однак, з жовтня 2017 року діти постійно проживають з ним та його нинішнього дружиною, і фактично перебувають на його утриманні. З метою вирішення питання щодо подальшої сплати аліментів просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей з ним, за його місцем проживання.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити.

Відповідач клопотала про розгляд справи за її відсутності, просила при ухваленні рішення врахувати думку неповнолітніх дітей.

Залучений судом в якості третьої особи представник органу опіки та піклування Коростенської міської ради ОСОБА_5 при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, також просила врахувати висновок служби у справах дітей і думку неповнолітніх дітей.

Неповнолітній ОСОБА_6, в присутності законного представника батька, пояснив, що він хоче проживати разом з мамою, до батька він приїздить на вихідні.

Неповнолітня ОСОБА_7, в присутності законного представника батька, пояснила, що вона вже декілька місяців проживає з батьком та хоче проживати з ним.

Вислухавши пояснення позивача, думку неповнолітніх дітей сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що сторони являються батьками неповнолітніх: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.12.2012 року, шлюб між сторонами розірвано, а за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2012 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 31.10.2012 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому, рішення органу опіки та піклування не є обов'язковим для суду, а має рекомендаційний характер.

Положення ч.1 статті 161 Сімейного кодексу України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.09.2018 року за №385, вбачається, що неповнолітні діти певний час проживали з бабусею, а останнім часом проживають з батьком. Їх матір протягом останніх років перебуває на заробітках в Росії. Батько працює, забезпечений житлом, створив всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей, бажає, щоб діти і надалі проживали з ним. Орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1.

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 вбачається, щонеповнолітні діти забезпечені належними умовами для проживання.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», яка крім того, визначає, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вище згаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «як найкращих інтересів дитини».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, статті 171 Сімейного кодексу дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спорів між батьками про визначення її місця проживання в судовому засіданні з додержанням вимог ЦПК та з урахуванням віку дитини, стану здоров'я, розумового розвитку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ("Olsson v. Sweden (№2) від 27 листопада 1992 року, п.90, "Хант проти України", п.54), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналогічні положення викладені у ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов'язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" у п. 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

Будучи заслуханим в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6, добровільно, без будь-якого тиску, вільно та впевнено висловив своє бажання проживати разом з матірю, а неповнолітня ОСОБА_7 висловила своє бажання проживати з батьком.

Таким чином, при вирішенні даного спору, суд враховує всі вище згадані докази, а також враховує прихильність дітей до обох батьків.

Суд зазначає, що визначення місця проживання з одним із батьків, не позбавляє іншого, батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов'язків.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, положення вищевказаних норм національного законодавства, виходячи з прив'язаності дітей до одного з батьків, їх вік та думку, з ким саме вони бажають проживати, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,263-265 ЦПК України, ст.ст.141,150,155,157,160,161 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дитини, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визначити місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання її батька ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 гривни 80 копійок понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони та учасники :

Позивач: ОСОБА_1: місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Третя особа: орган опіки та піклування Коростенської міської ради, місце знаходження: м.Коростень, вул.Грушевського, 22.

Представник третьої особи: ОСОБА_5, місце перебування: м.Коростень, вул.Грушевського 22.

Повне рішення виготовлено 05.12.2018 року.

Суддя: Невмержицька О.А.