Справа №173/2242/18
Провадження №2/173/1168/2018
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.
При секретарі Рудовій Л.В.
За участю: позивача ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Верхівцевська міська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням,-
18.09 2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Верхівцевська міська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області
26.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
29.10.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 18 грудня 2018 року.
18 грудня 2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 18.12.2018 року
Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
18.12.2018 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням будинком № 62 по вул.. Мічуріна в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 22.11.2000 року вона згідно договору купівлі-продажу набула права власності на житловий будинок за адресою: вул. Мічуріна, 62 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
В її домоволодінні зареєстрований відповідач. Але з 2004 року він за місцем своєї реєстрації не з'являвся, добровільно змінивши місце свого проживання
Реєстрація відповідача в належному їй будинку не дозволяє їй розпоряджатись будинком на свій розсуд та значно обмежує її права, призводить до невизначеності її становища як власника майна, покладає на неї додаткові обов'язки по оплаті комунальних послуг, неможливості оформити субсидії, здійснення інших прав в повній мірі.
Будучи зареєстрованим в її будинку ОСОБА_2. не набуває за фактом реєстрації майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно будучи знятим з реєстрації в спірному домоволодінні, ніяких майнових прав не втрачає
Відповідач самостійно не бажає знятись з реєстраційного обліку в належному їй будинку. Самостійно зняти відповідача з реєстраційного обліку в належному їй будинку вона не має можливості, так як при цьому необхідна особиста присутність відповідача, що й стало підвою звернення до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. При цьому пояснила, що відповідач є її чоловіком. Будинок був куплений в період перебування їх у шлюбі. Але куплений її батьками особисто для неї. Тому саме вона є власником даного будинку. Відповідач з 2004 року не проживає вданому будинку. Вона не знає де знаходиться відповідач. Шлюб з відповідачем вона розірвала в 2018 році.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. В судове засідання не з'явилася. Відзиву на позовну заяву не подала.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житлове приміщення.
Як встановлено в судовому засіданні 22.11.2000 року позивач згідно договору купівлі-продажу купила житловий будинок за адресою: вул. Мічуріна, 62 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно реєстраційного посвідчення даного договору право власності на будинок зареєстроване за позивачко. ОСОБА_1. що підтверджується договором купівлі продажу.
Відповідно до даних адресної довідки та паспортних даних позивача, і позивач, і відповідач зареєстровані у зазначеному будинку з 15.03.1985 року.
Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватись належним їй будинком виходячи з того, що останній за вказаною адресою не проживає з 2004 року.
Доказами, які підтверджують факт не проживання відповідачки в будинку позивача є акт депутат Верхівцевської міської ради від 10.09.2018 року, згідно якого вказано ОСОБА_2, в будинку розташованому за адресою: вул. Мічуріна, 62 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області не проживає з 2014 року.
Такими чином факт не проживання відповідача в належному позивачці будинку знайшов своє підтвердження, наданими позивачем доказами.
В свою чергу судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.1978 року по 2018 рік, що підтверджується реєстраційним записом у паспорті позивачки та показаннями позивачки.
Таким чином судом встановлено, що домоволодіння за адресою: вул. Мічуріна, 62 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є спільною сумісною власністю сторін, як майно набуте в період шлюбу за договором купівлі-продажу в 2000 році.
Так як відповідно до ч.1, 2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Розірвання шлюбу між сторонами не припиняє факт спільної сумісної власності подружжя. Доказів того, що після розірвання шлюбу сторони вирішили між собою питання щодо розподілу спільної сумісної власності та на даний час у відповідача припинене право власності на домоволодіння, як на об'єкт спільної сумісної власності суду не надано.
Доводи позивачки, що будинок був придбаний її батьками особисто для неї не підтверджений ніякими доказами та спростовується договором купівлі - продажу будинку, за яким, саме позивач була покупцем зазначеного вище домоволодіння, а не її батьки.
Таким чином відповідач на даний час продовжує залишатись співвласником домоволодіння за адресою: вул. Мічуріна, 62 м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно відповідач, як співвласник спірного домоволодіння, має право володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому часткою будинку за власним розсудом. Єдиним обмеженням його прав власності є не порушення прав іншого співвласника житлового приміщення.
Відповідно до вище наведених правових норм місце проживання відповідача не впливає на зміст його права власності. А не проживання власника житлового приміщення в належному йому житловому приміщенні не є підставою для зняття його з реєстрації у даному житловому приміщенні, так як власнику гарантується право володіння, користування та розпорядження належним йому майном.
Способом захисту своїх прав позивач обрав визнання відповідача втративши право користування житловим приміщенням відповідно до ст. 71 ЖК України.
Проте даний спосіб захисту прав не може бути заснованим до правовідносин, що виникли між стронами. Так як відповідач був зареєстрований в будинку не як його наймач. Так як з наведеного вище відповідач є співвласником частини зазначного будинку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За даною правовою нормою втратившими право користування житловим приміщенням можуть бути визнані члени сім'ї власника жила . Відповідач сам є співвласником зазначеного вище домоволодіння та за цією обставиною не може бути визнаним таким, що втратив право користування належним йому житлом. Відповідно до положень ст.. 405 ЦК України відповідач також не може бути визнаним втративши право користування житлом.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.
В свою чергу відповідач будучи співвласником житла зобов'язаний приймати участь в його утриманні, оплаті комунальних послуг, тому позивач має право звернутись до відповідача із вимогами про захист свої прав саме у такий спосіб, тобто про відшкодування понесених нею затрат на утримання житла відповідно до частки, належної відповідачу.
Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача і не відшкодовується за рахунок відповідача.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Понесені судові витрати по сплаті судового забору в сумі 704 грн. 80 коп., покласти на позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22.12.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 22.12.2018 року

Оприлюднене 22.12.2018 року

Дата набрання законної сили: 22.01.2019 року