Справа № 520/4584/17
Провадження № 2/520/1712/18
21.05.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Огренич І.В.
при секретарі - Бусленко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-
Позивач та його представник - ОСОБА_7 до судового засідання не зявились, повідомлялись, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, повідомлялась, в матеріалах справи наявна заява від 24 жовтня 2017 року в якій вона просить задовольнити позовні вимоги, справу просить розглянути у її відсутності.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі у судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, в звязку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Умови договору сторонами цілком виконані: покупці цілком сплатили вартість вищезазначеної квартири, а продавці одержали за продану квартиру обумовлену суму грошей, знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою і ніяких претензій матеріального характеру не пред'являли. Зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований 31 грудня 1997 року в КП «ОМБТІ та РОН» під №252пр. стр.80 реєстр 498 на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Позивач є онуком померлої ОСОБА_5, що підтверджується наступними документами: Довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції №299-08-44 від 13 січня 2007 року про народження 07 березня 1934 року ОСОБА_8 (актовий запис №864 Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 17 березня 1934р.), в графі «батько» зазначено «Клейман Борис Соломонович», в графі «мати» - «Зільберман Іда Абрамівна», Довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції №296-08-44 від 13 січня 2007 року, з якої вбачається, що 14 червня 1956 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (актовий запис про шлюб №1532 Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 14 червня 1956 року), прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила на «Секулер», Свідоцтвом про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №550 Кагановичського рай бюро ЗАГС від 14 квітня 1957 року), в якому в графі «батько» зазначено «Секулер Юхим Мойсейович», в графі «мати» - «Секулер Наталія Борисівна».
Судом було витребувано матеріали спадкової справи №14/2016 щодо майна померлої 07 грудня 2005 року ОСОБА_5, з якої вбачається, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 07 березня 2017 року, приватний нотаріус ОМНЮ ОСОБА_11 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири через те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.
Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що донька спадкодавця - ОСОБА_12, 08 серпня 1998 року померла (актовий запис про смерть №6404 Відділу реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради від 10 серпня 1998 р.).
Згідно ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при чому згідно ч. 5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї.
В матеріалах справи наявні довідки КП «ЖКС «Вузівський» від 17 листопада 2016 року з яких вбачається, що з 30 січня 1998 року позивач зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з ним, по день смерті була зареєстрована та проживала ОСОБА_5.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10,12,13,18,81,211,247,258,259,273,280-282 ЦПК України ЦПК України, ст.ст.16,220,1216,1220,1266,1268 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Огренич І. В.