ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 477/1617/17 Провадження № 2/477/41/18
Р І Ш Е Н Н Я
22 травня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,
позивачки ОСОБА_1 (не з'явилася), її представника ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 (не з'явився), його представника ОСОБА_4,
розглянувши в м. Миколаєві в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3
про визнання майна особистою приватної власністю та поділ майна, набутого під час шлюбу,
У серпні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому виклала свої наступні вимоги.
Крім того вказувала, що за час їх шлюбу за спільні кошти було придбано інше майно, в тому числі: мопед Honda Dio чорного кольору, рама АГ-25-1081883, та причеп автомобільний, але це майно та документи по його придбанню також знаходяться у відповідача.
Такі суми компенсації вона визначила, виходячи із об'яв про продаж аналогічного майна, розміщених в мережі Інтернет.
В судове засідання позивачка не зявилася, направила на розгляд справи свого представника, яка позов підтримала та просила задовольнити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Сторони з 10 серпня 2002 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням суду 30 грудня 2015 року.
В теперішній час між ними існує спір щодо майна, набутого у цей період.
Норми статей 57 та 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
При цьому пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя може виключатися в разі набуття такого майна за час шлюбу, але за кошти, які належали одному із подружжя особисто.
Тобто у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Крім того, 29 травня 2007 року між позивачкою та ЗАТ КБ Приватбанк був укладений договір застави купленого автомобіля.
Також, 29 травня 2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_5, був укладений договір поруки, відповідно до якого він зобов'язався відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями боржниці ОСОБА_1 по кредитному договору.
Відповідно до довідки ПАТ КБ Приватбанквід 19 лютого 2014 року № 1232744 (а.с. 38) ОСОБА_1 не має заборгованості по кредиту, тобто він повністю повернутий.
Суд приходить до висновку, що даний автомобіль, хоча й був оформлений при його купівлі на дружину, однак сплата коштів по поверненню кредиту, за який він був куплений, відбувалася за рахунок спільних бюджетних коштів обох подружжя, оскільки із їх довідок по заробітній платі, які містяться в кредитній справі, вбачається, що доходів позивачки недостатньо для погашення щомісячно кредиту та забезпечення особистого мінімального проживання. Мінімальний щомісячний платіж відповідно до умов договору кредиту, складав 894 грн., хоча її щомісячна заробітна плата на той період дорівнювала 1084,71 грн., а відповідно до додаткової угоди від 14 листопада 2011 року до кредитного договору та додатку до нього розмір щомісячного платежу на погашення кредиту складав 1337,02 грн.
Посилання представника позивачки на те, що поручителем ОСОБА_5 за договором поруки не виступив чоловік позивачки, що спростовує набуття автомобіля у спільну власність, суд не може прийняти, оскільки доказами участі поручителя в погашенні кредитних зобов'язань суду не представлено, а також такі посилання не спростовують викладених вище висновків суду щодо реальної участі позивачки в погашенні кредиту виходячи із її доходів.
У силу частини третьої статті 61 СК України, частини четвертої статті 65 СК України якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.
Таким чином слід дійти висновку, що автомобіль був придбаний не за особисті кошти позивачки, а за їх спільні, а договір кредиту та договір купівлі автомобіля були укладені позивачкою в інтересах сім'ї.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності
За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом частини другої статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відносно іншого майна: причепу та скутеру (мопеду), суд зазначає наступне.
Представник відповідача, діючи в його інтересах, вказував, що мопед та причеп були куплені під час шлюбу, але продані третім особам за час існування шлюбу.
З врахуванням цього суд констатує, що мопед та причин є майном, яке було набуто сторонами під час їх шлюбу. В той же час, даних по те, що це майно на час розгляду справи є в наявності і рахується або перебуває у володінні будь-кого із колишнього подружжя, суду не надано. Тому суд не може врахувати, що це майно на час розлучення не було реалізовано і не втратило статус спільного майна подружжя.
Суд не може прийняти як достатній доказ, на підтвердження наявності причепу, фотографії, надані представником позивачки, оскільки із них не вбачається, що зображений на фото причеп належав їм і він перебуває у відання (користуванні) відповідача або у його родичів, як про це зазначалося, що він начебто знаходиться в будинку сестри відповідача. Доказів, що зображений будинок належить сестрі відповідача суду не надано.
За положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.
З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ОСОБА_6 Василівни до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватної власністю та поділ майна, набутого під час шлюбу, задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, у сумі 192 (сто дев'яносто дві) грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний тест було складено на 01 червня 2018 року.

Суддя Р.В. Козаченко