провадження № 2/333/2466/18
справа № 333/4753/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

27 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кабанової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (69059, АДРЕСА_2), третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (03056, м. Київ, пров. Індустріальний, буд. 23) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В :

05 вересня 2018 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником транспортного засобу - автомобілю KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX. 14.02.2018 року о 22 год. 15 хв. в м. Запоріжжі на перехресті вул. Шкільна та вул. Запорізька, відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21083, державний номерний знак НОМЕР_1, не надав дорогу транспортному засобу KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX під керуванням позивача та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 06/03 від 07.03.2018 року загальна вартість збитків, спричинених автомобілю KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX, внаслідок ДТП, в цінах станом на час закінчення експертизи склала 42 337,78 грн. Крім того, позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження було сплачено 1500,00 грн. та вартість евакуатора склала 800,00 грн.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована у ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА», проте позивач звернувся до суду з даним позовом саме до особи, з вини якої сталася дана дорожньо-транспортна пригода, мотивуючи це своїм правом, як потерпілої особи, на відшкодування шкоди її заподіювачем.

Крім того, позивач вважає, що внаслідок скоєння ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди йому спричинена і моральна шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав негативних наслідків в результаті ДТП, як під час вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків ним віднесено те, що він пережив душевний стрес в момент ДТП, оскільки він особисто перебував за кермом належного йому транспортного засобу. Несвоєчасне відшкодування йому завданих матеріальних збитків, спричинених ДТП, викликало у нього відчуття незахищеності від протиправних дій, витрати на ремонт авто є для нього значною сумою, задля збирання якої йому необхідно було позичати гроші. Після ДТП він тривалий час відновлював свій душевний стан, у період з лютого 2018 року по вересень 2018 року у нього загостилися головні болі, значного погіршився сон, у звязку з чим він чотири рази звертався до невролога (16.02.2018 року, 21.03.2018 року, 17.08.2018 року, 23.08.2018 року), а тому понесені моральні страждання, оцінює у 25000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані збитки у сумі 44 637 гривень 78 копійок, з яких: 42 337 гривень 78 копійок в рахунок покриття матеріальних збитків; 1 500 гривень 00 копійок в рахунок покриття понесених витрат на проведення авто-товарознавчої експертизи; 800 гривень 00 копійок в рахунок покриття витрат на автомобільний евакуатор; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень 00 копійок та, крім того, документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 86).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2018 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач не зявився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав.

Представник третьої особи - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило.

У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 27.11.2018 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У своєму правовому висновку Верховний Суд України 23.12.2015 року, розглядаючи справу № 6-2587цс15 зазначив про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховим страховиком відшкодування.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14.02.2018 року о 22 год. 15 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21083, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в м. Запоріжжі на перехресті вул. Шкільна та вул. Запорізька, по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX є ОСОБА_1

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 (а.с. 9). Постанова набрала законної сили 15.03.2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначеної норми цивільного права свідчить про те, що законом покладено на володільця джерела підвищеної небезпеки відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обовязок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці обєктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначений аналіз також підтверджується і розясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого на володільця джерела підвищеної небезпеки покладено відповідальність та обовязок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, навіть якщо вони завдані не з його вини.

Згідно з позовною заявою, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована у ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА».

13 березня 2018 року ОСОБА_1 було направлено на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» заяву про виплату страхового відшкодування. До заяви були додані всі передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документи. Вказану заяву з додатками було отримано уповноваженою особою ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» 15.03.2018, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, форми №119.

24.04.2018 адвокатом ОСОБА_3 було направлено на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» відповідний адвокатський запит на отримання інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 13.03.2018. Даний запит було отримано уповноваженою особою ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» 03.05.2018, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» з сервісу «Відстеження поштових відправлень» за пошуком по штрих-коду, вказаному у фіскальному чеці.

Відповідь на даний запит було надано листом вих. 02/1051/1 від 08.05.2018, який було направлено 25.05.2018, що підтверджується відбитком печатки УДППЗ «Укрпошта» на поштовому конверті. Тобто, відповідь на адвокатський запит було надано з порушенням строків встановлених абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (отримано запит 03.05.2018, відповідь надано 25.05.2018).

За змістом даного листа ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» вих. 02/1051/1 від 08.05.2018, станом на 08.05.2018 строк для виплати страхового відшкодування, передбачений п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не настав, рішення по даному випадку не прийнято та наразі триває збір документів по даній страховій справі.

На теперішній час ОСОБА_1 не отримано жодної інформації від ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» та, зокрема страхового відшкодування.

Згідно ст.. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

26.10.2016 року Верховний Суд України у справі № 6954цс16 зробив правовий висновок, яким підтвердив правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15 відносно абсолютності право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем. Суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обовязковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 06/03 від 07.03.2018 року загальна вартість збитків, спричинених автомобілю KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX, внаслідок ДТП, в цінах станом на час закінчення експертизи склала 42 337,78 грн. (а.с. 11-33).

Відповідно до частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів.

На виконання ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» ОСОБА_1 звернувся до спеціаліста-автототоварознавця, оцінювача ОСОБА_4 для визначення розміру збитків, про що свідчить висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 06/03 від 07.03.2018 року, відповідно до якого розмір відновлювального ремонту автомобіля KIA CEЕD, державний номерний знак АР 6952 CX, складає 42 337,78 грн. (а.с. 11-33). За проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_1 було сплачено 1500,00 грн. (34) та вартість евакуатора склала 800,00 грн. (а.с. 35).

Аналізуючи перелічені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної, в розмірі 42 337 гривень 78 копійок; витрат, понесених витрат на проведення авто-товарознавчої експертизи в сумі 1500,00 грн. та витрат на автомобільний евакуатор в сумі 800,00 грн.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Так, на підтвердження погіршення стану здоровя позивачем надано довідку невролога та виписки з медичної картки (а.с. 70-74).

Аналізуючи наведені норми діючого законодавства України, а також враховуючи викладені обставини та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок (а.с. 1), а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 979, 1166-1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Закон України «Про страхування», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні», -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання відома адреса місця реєстрації: 69059, АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: 69118, АДРЕСА_1 суму в розмірі 70 341 гривня 58 копійок (сімдесят тисяч триста сорок одна гривня пятдесят вісім копійок), з них: сума вартості відновлювального ремонту 42 337 гривень 78 копійок (сорок дві тисячі триста тридцять сім гривень сімдесят вісім копійок); вартість експертного автотоварознавчого дослідження 1 500 гривень 00 копійок (одна тисяча пятсот гривень нуль-нуль копійок); вартість витрат на автомобільний евакуатор 800 гривень 00 копійок (вісімсот гривень нуль-нуль копійок); моральна шкода 25 000 гривень 00 копійок (двадцять пять тисяч гривень нуль-нуль копійок); судовий збір - 704 гривні 80 копійок (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Повний текст судового рішення буде складено 28 листопада 2018 року.

Сторонам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Е.Г.Стоматов