АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3912/16-ц 22-ц/774/34/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 215/693/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони : позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»

особи, які приймали участь у справі:

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» - Ястреб Тетяна Ігорівна,

представник позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2017 року, описка в якому виправлена ухвалою цього ж суду від 28 квітня 2017 року, ухваленого суддею Прасоловим В.М. у м. Кривому Розі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» ( надалі - ПАТ «СК»Країна») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що 20 січня 2015 року приблизно о 20 год. 30 хв. з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автодорозі Кіровоград-Запоріжжя, на 94 км. на території Лозуватської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області сталося дорожньо-транспортна пригода та зіткнення з автомобілем «Шевроле» Такума», реєстраційний номер НОМЕР_2, за кермом якого знаходилась позивач ОСОБА_1 В результаті зіткнення позивач була травмована, а автомобіль отримав механічні пошкодження.

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року, що набрав законної сили 21 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_2 застрахована за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації транспортного засобу у ПАТ «СК «Країна».

Після уточнення позовних вимог позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 - матеріальну шкоду в розмірі 71554 грн. та моральну шкоду в розмірі 195000 грн., з ПАТ «СК»Країна» матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності страховика - 50000 грн., 17486,30 грн.- витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілої; моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2017 року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 28 квітня 2017 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди - 71554 грн., у відшкодування моральної шкоди - 120000 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Страхова компанія «Країна»: у відшкодування матеріальної шкоди - 50000 грн. та у відшкодування витрат, пов'язаних з завданням шкоди здоров`ю - 17486,30 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто на користь держави судовий збір: з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна» у сумі - 674,86 грн., з відповідача ОСОБА_2 у сумі - 1266,74 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «СК «Країна» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального законодавства ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна» та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення п.37.1.4 ст.33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає підставу для відмови у здійсненні страхового відшкодування неподання заяви протягом одного року. Судом не враховано, що позивачем не подавалась заява про виплату страхового відшкодування у встановлений строк.

Судом не взято до уваги, що водій, причетний до ДТП порушив вимоги закону та не повідомив страховика про страховий випадок, що виключає обов'язку сплачувати страхове відшкодування. Крім того, вважають, що позивачем не доведено розмір витрат на лікування.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна». В іншій частині рішення суду, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими матеріалами справи, 20 січня 2015 року приблизно о 20 год. 30 хв. з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автодорозі Кіровоград-Запоріжжя, на 94 км. на території Лозуватської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області відволікся від керування транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле» Такума», реєстраційний номер НОМЕР_2, за кермом якого знаходилась позивач ОСОБА_1

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року, що набрав законної сили 21 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України ( а.с.6 том1 ).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_2 застрахував свою відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації транспортного засобу ПАТ «СК «Країна» ( а.с.5 том1 ).

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №Д6/06/15 від 10 червня 2015 року від 09 червня 2015 року встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Шевроле» Такума», реєстраційний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_1, становить 121554 грн. ( а.с.17-54 том 1).

Як видно до матеріалів справи додані чеки та розрахункові документи на придбання ліків, а також рецепти виписані лікарем хворій ОСОБА_1, на загальну вартість 17486,30 грн. ( а.с.10-18).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що злочинними діями ОСОБА_2, як винного у дорожньо- транспортній пригоді їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Цивільно- правова відповідальність винного у ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Країна» тому, в межах сум страхового ліміту просила суд стягнути страхову виплату із страхової компанії та моральну шкоду в розмірі передбаченому полісом, а решту із винної особи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із права позивача обирати спосіб захисту порушеного права та стягнув із ПАТ «СК «Країна» страхові виплати в мажах ліміту відповідальності, а решту, з винної особи.

Між сторонами виник спір стосовно відшкодування позивачу ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди страховиком.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права.

Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Колегія суддів не може погодитися та визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «СК «Країна» в частині пропуску строку позивачем для права на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до п. п. 37.1, 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як видно, з матеріалів справи, в мотивування позовної заяви позивач ОСОБА_1 посилалась, що дорожньо- транспортною пригодою їй завдано, крім іншого, шкоду здоров'ю, що підтверджується фактичними обставинами, встановленими у вироку суду. Під час ДТП потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя ( а.с.6 том 1).

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження розміру шкоди спричиненої здоров'ю позивач надала видаткову накладну від 20.01.2015 року про проведення їй у приміщенні 2-ої міської лікарні відділенні політравми проведеної діагностики, вартістю3500грн., крім іншого надала рецепти від 26.01.2015,29.01.2015,02.02.2015 лікаря про призначення медикаментозного лікування та касові чеки на придбання ліків за призначенням, загальною вартістю 17486,30 грн ( а.с.10-16 том 1).

Дані фактичні обставини справи спростовують доводи апеляційної скарги про не доведення позивачем ОСОБА_1 витрат на лікування.

Також є безпідставними посилання ПАТ «СК «Країна», про пропуск позивачем строку звернення до суду із позовом для захисту порушених прав, у продовж річного строку, передбаченого ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки шкоду позивачу також завдано здоров'ю, тому строк звернення за захистом порушених прав, зазначеною статтею становить три роки, який позивачем дотримано.

Звернення позивача безпосередньо до суду, протягом встановленого Законом строку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, оскільки таке звернення є реалізацією особою свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що існували підстави, які б позбавляли страхову компанію в повній мірі дослідити всі обставини страхового випадку та які б вплинули на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром страхового відшкодування у сумі 50000 грн. З урахуванням вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Шевроле» Такума», реєстраційний номер НОМЕР_2, встановленого висновком автотоварознавчого дослідження №Д6/06/15 від 10 червня 2015 року у розмірі 121554 грн., та умовами укладеного Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 17.10.2014 року ( п.2 якого передбачено ліміт відповідальності за завдану шкоду - 50000 грн., франшиза - нуль) ( а.с.5 том 1).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права про те, що з відповідача ПАТ «СК «Країна», підлягає відшкодуванню розмір шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до ліміту відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду на підставі п.1ч.1 ст.374 ЦПК України - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: