Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5253/18
Провадження № 2/711/1649/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

02 листопада 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Придніпровський районний суд м.Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником частини будинку за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 липня 2007 року.

Також зазначає, що відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 25 червня 2018 року, в будинку зареєстровані, окрім власника, ще троє осіб, а саме: дружина - ОСОБА_3, син- ОСОБА_4 та відповідач (дочка) - ОСОБА_2. Однак, відповідач (дочка) на даний час хоча й зареєстрована за вищевказаною адресою, але фактично з 2010 року за зазначеною адресою не проживає. Цей факт підтверджено актом опитування сусідів від 21 червня 2018 року за № 628.

Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає понад один рік, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об'єктивно порушуються права позивача, а тому він змушений був звернутися за захистом до суду.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, - будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 11.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, оскільки дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності). Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги і додатково пояснив, що відповідач (ОСОБА_2.) є його дочкою. Вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з його згоди, але уже понад 8 років там не проживає. Крім того, зазначив, що 3/5 будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою не дає можливості йому оформити субсидію, що суттєво обмежує його права у володінні, користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В позасудовому порядку вирішити спір із дочкою він не може, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати залишає за собою.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином неодноразово повідомлена про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами. Разом з тим, адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою уповноваженої особи поштового відділення: «за закінченням встановленого строку зберігання» через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того, виклик відповідача в судові засідання здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзив на позовну заяву не подано.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної власності, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2007 року, яке посвідчене державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1-4739. Крім того, даний факт підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17044713 від 13 грудня 2007 року та даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 143731263 від 02 листопада 2018 року. При цьому, нерухоме майно, належне позивачеві, не перебуває в іпотеці, під заборонами чи обтяженнями. Крім того, інша частина будинковолодіння за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_6

Згідно із даними довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 588 від 25 червня 2018 року, що видана головою комітету самоорганізації населення мікрорайону Кривалівський, до складу сім'ї/зареєстрованих за адресою - АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (його дружина), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (син).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою позивача (ОСОБА_1), що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та, відповідно членом сім»ї останього у розумінні статті 64 Житлового Кодексу України.

Відповідно до даних акту опитування сусідів № 628 від 21 червня 2018 року, посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону Кривалівський, вбачається, що ОСОБА_2 з 2010 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в судовому засіданні також встановлено, що особистих речей відповідача (ОСОБА_2) в будинку за вищевказаною адресою немає, добровільно знятися з реєстрації вона не бажає.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин повністю втратила зв'язок з помешканням, її речі в будинку відсутні, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об'єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння, користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, від 05.11.2014 року у справі №6-158/цс14, постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі №727/11132/14-ц.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в спростування обставин позову. Договір найму житла між власником будинку ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відсутній.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає АДРЕСА_1 без поважних причин з 2010 року, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник будинку, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 150 ЖК, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, 405, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія НОМЕР_3, код НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_1) перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю - 3/5 частиною будинковолодіння АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що посвідчене державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. (реєстр №1-4739), шляхом визнання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_4, зареєстрована: АДРЕСА_1, код відсутній) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інсанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2018 року.

Головуючий: С. М. Позарецька