КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2755/2018
Справа № 755/5483/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в складі судді Дутчака І.М., ухвалене в м. Бровари 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ та визнання права власності на частку спільного майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Змінивши предмет позову, остаточно в заяві 30 листопада 2016 року просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року включно, визнати спільною сумісною власністю ? частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_2, здійснити поділ спільного майна, набутого за час проживання однією сім`єю, визнати за кожним із сторін право власності на ? частину житлового будинку та на ? частину земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Позов мотивувала тим, що починаючи з липня 2010 року вона та ОСОБА_1 мешкали в м. Києві та вирішили створити сім`ю, ІНФОРМАЦІЯ_1 них народилась дочка ОСОБА_3, яка проживає разом з ними. Свої стосунки вони не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для придбання житлового будинку.

20 вересня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу за спільні кошти було придбано ? частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та одночасно з укладенням договору купівлі-продажу відчужено земельну ділянку пл. 0,0271 га., кадастровий номер НОМЕР_1, на якій розташована частина житлового будинку за вищезазначеною адресою. Частину коштів у розмірі 3000 доларів США на придбання будинку та земельної ділянки їй дала її мати ОСОБА_4, що підтверджується розпискою від 31 серпня 2013 року.

Доказами того, що вони проживали однією сім`єю, є складені депутатами Броварської міської ради акти обстеження житлово-побутових умов їхньої сім`ї, покази свідків, фотокартки, постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2016 року та від 09 березня 2016 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року, визнано ? частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1 та ? частку будинку - спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у порядку поділу спільного майна визнано за кожним із сторін право власності на 1/8 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вищевказаною адресою. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що позивачем не доведено наявність правовідносин, на які розповсюджується дія ст. 74 СК України, а саме не доведено факт спільного проживання без реєстрації шлюбу з ним, в тому числі на момент придбання спірного майна, не доведено факт ведення спільного побуту і наявності взаємних прав та обов'язків притаманних подружжю.

Зазначав, що жоден із свідків не підтвердив того факту, що протягом заявленого позивачем строку вона дійсно постійно та безперервно проживала з ним однією сім`єю, свідки не повідомили про відомі їм факти ведення сторонами по справі спільного бюджету, наявність взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, а лише повідомляли про поодинокі, відомі їм випадки, коли були очевидцями того, як вони проводили разом вільний час та інколи бачили їх разом вдома. Крім того допитані свідки пояснили, що їм не відомі обставини придбання ним спірного будинку, а також не відомо, за чиї кошти було придбане майно.

Вважав, що акти депутатів не можуть бути належними та допустимими доказами по справі.

Зазначає, що розписка ОСОБА_4 не свідчить про те, що саме за вказані кошти чи їх частину було придбано спірний будинок, оскільки позивачкою не доведено факт передачі йому цих коштів, та в матеріалах справи відсутні докази валюто-обмінної операції. Жодний з допитаних свідків також не підтвердив вказаної обставини.

Вважає, що фотознімки, надані позивачем, не можуть бути належним доказом, так як не містять дат проведення фотозйомок, які зазначені із слів позивача.

Крім того, як вбачається з договору купівлі - продажу спірного будинку, він є власником ? частини, співвласником іншої ? частини даного будинку є ОСОБА_5, тобто вказаний будинок знаходиться в спільній частковій власності вказаних осіб, без виділення їх часток в натурі. Від 11 січня 2018 року, як вбачається з технічного паспорта на будинок, змінилася житлова площа вищезазначеного будинку, тому визнанням права власності на частку в будинку фактично буде узаконенням самочинного будівництва, що прямо заборонено законом та порушуватиме права іншого співвласника будинку, який не був залучений стороною по справі, оскільки частки в будинку в натурі не виділені.

23 серпня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 У відзиві позивач вказувала про обізнаність ОСОБА_1 про те, що її мати мала на збереженні 3000 доларів США від продажу свого будинку на Вінниччині, він попросив зняти ці гроші для поповнення недостатньої суми спільно зібраних грошей для придбання спірного будинку.

Крім того відповідач стверджував, що начебто всі кошти на придбання будинку це його особисті заощадження, але під час слухання справи про стягнення аліментів ОСОБА_1 вказував, що єдиним його доходом є пенсія.

Зазначала, що всього за рахунками в банківських установах під час спільного проживання родини їй з 2012 - 2017 рік надійшло 120271,11 грн. та було знято і витрачено на потреби сім`ї 118547,94 грн. Також її родина надавала їм матеріальну допомогу, враховуючи відсутність в сім`ї стабільного заробітку, так з банківських виписок вбачається, що в період з 26 листопада 2015 року по 03 червня 2016 року на картковий рахунок ОСОБА_2 надійшло 20417,38 грн.

Зазначає, що відповідно до довідки Пенсійного фонду про заробітну плату в період з 1998 року по 2010 рік загальний розмір її доходів до переїзду в Київ до відповідача складав 124246,88 грн., що було її заощадженням для створення сім`ї.

Обставини того, що сім`я проживала разом, повністю доводиться показами свідків, котрі добре знають родину, неодноразово були у них вдома.

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності факту спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 як жінки і чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року, а враховуючи той факт, що ? частину спірного житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами відповідач ОСОБА_1 придбав у період спільного проживання з позивачем ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без шлюбу за кошти, більша частина яких є особистими заощадженнями відповідача, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, суд дійшов висновку, що ? частка зазначеного вище будинку є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_1, а інша ? частка цього майна - спільною сумісною власністю сторін, тому в порядку поділу спільного майна кожному із них у даному майні належить по 1/8 частки.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2013 року ОСОБА_1 придбав ? частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою Київська область, АДРЕСА_2 житловою площею 68,4 кв.м., загальною площею 117,7 кв.м., з надвірними будівлями - сарай - літера «Г», вбиральня - літера «Д», погріб - літера «Е», вбиральня - літера «Є», тротуар - літера «Т», огорожа - «№». Частина житлового будинку, зазначена в цьому договорі, належить продавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 червня 2006 року Броварською міською державною нотаріальною конторою. Співвласником ? вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_5 Продаж вчинено за 72000 грн. Земельна ділянка загальною площею 0,0271 га., на якій розташована частина житлового будинку, що відчужується, належить продавцю і відчужена покупцю одночасно з укладенням цього договору (а. с. 14 т. 1, 119 - 120 т. 2).

ОСОБА_1 надано договір купівлі-продаж квартири від 29 червня 2010 року, згідно якого ним продано квартиру АДРЕСА_1 за 76000 грн. (а. с. 97 т. 2).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 січня 2017 року, ОСОБА_1 03 вересня 2013 року отримував готівку у відділенні в розмірі 120000 грн. (а. с. 158 т. 1).

В матеріалах справи на а. с. 68 т. 1 наявна розписка, складена ОСОБА_4 31 серпня 2013 року, про те, що вона надала 3000 доларів США своїй дочці ОСОБА_2 на придбання будинку в м. Бровари.

Позивачем надано довідку про заробітну плату № 46 від 22 грудня 2015 року, згідно якої ОСОБА_2 постійно працює з 01 червня 2012 року палатною медсестрою у Київській міській дитячій клінічній туберкульозній лікарні, дохід з червня 2012 року по листопад 2015 року становив 61389,28 грн. (а. с. 167 - 168 т. 1).

Також позивачем надано копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, згідно якого відповідач у запереченнях на позов зазначав, що єдиним джерелом його доходу є пенсія, а доходи від здачі кімнати в комунальній квартирі в оренди витрачає на своє лікування (а. с. 100 - 101 т. 2).

В матеріалах справи на а. с. 94 - 95 т. 2 наявна трудова книжка ОСОБА_1, згідно якої він є постійно працевлаштованим із листопада 1998 року по квітень 2001 року, з квітня 2007 року по липень 2011 року, з жовтня 2011 року по лютий 2012 року, з лютого 2012 року по грудень 2014 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 6 т. 1).

Згідно довідки ЖРЕО № 411 від 29 липня 2015 року, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_3, за даною адресою з 10 квітня 2015 року також зареєстрована дочка ОСОБА_3 (а. с. 7 т. 1). Така ж адреса реєстрації місця проживання ОСОБА_3 підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 366 від 04 грудня 2015 року, станом на час видачі довідки (а. с. 8 т. 1).

В матеріалах справи на а. с. 9 т. 1 знаходиться акт обстеження житлово-побутових умов за заявою ОСОБА_2, без дати складання його депутатом.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2016 року встановлено, що 09 січня 2016 року ОСОБА_1, перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_2 вчинив сварку відносно цивільної дружини ОСОБА_2, вчиняв насильство в сім'ї морального характеру, в діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 16 т. 1).

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року встановлено, що 09 січня 2016 року ОСОБА_2, перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_2 вчинила сімейну сварку відносно цивільного чоловіка ОСОБА_1, в ході якої голосно висловлювалася в його адресу грубою нецензурною лайкою. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, до вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, доведена повністю (а. с. 17 т. 1).

25 листопада 2015 року депутатом Броварської міської ради складено акт обстеження житлово-побутових умов № 5/15, яким встановлено, що ОСОБА_2 разом з родиною дійсно проживає близько двох років за адресою АДРЕСА_2 але фактично зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 що засвідчують сусіди (а. с. 10 т. 1).

15 грудня 2015 року депутатом Броварської міської ради складено акт обстеження житлово-побутових умов, яким встановлено, що ОСОБА_2 в період з 01 січня 2013 року по листопад 2013 року проживала за адресою АДРЕСА_5 що підтверджується свідками (а. с. 73 т. 2).

08 лютого 2016 року депутатом Броварської міської ради складено акт обстеження житлово-побутових умов № 8/16, яким встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 дійсно проживає ОСОБА_2 зі своєю донькою ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_1, але місце їх реєстрації: ОСОБА_2 - АДРЕСА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - АДРЕСА_3. Цей факт засвідчують сусіди (а. с. 11 т. 1).

05 серпня 2016 року депутатом Броварської міської ради складено акт обстеження житлово-побутових умов, яким встановлено, що згідно представлених документів та свідчень сусідів ОСОБА_2, будучи зареєстрована в м. Одеса, фактично сьогодні проживає зі своєю донькою ОСОБА_3 в будинку, що належить ОСОБА_1, розташованому в АДРЕСА_2 В будинку також проживає власник ОСОБА_1 Будинок на сьогоднішній день знаходиться в стадії капітального ремонту (а. с. 76 т. 2).

14 березня 2016 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Альянс» складено висновок про вартість майна - житлового будинку з надвірними будівлями житловою площею 68,4 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2, згідно якого вартість будинку станом на дату оцінки складає 480232 грн. (а. с. 69 т. 1).

На а. с. 209 - 221 т. 1 наявні спільні фотознімки сторін по справі ОСОБА_2та ОСОБА_1 та інших осіб.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ст. 74 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством передбачено можливість набуття права спільної власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 20 Постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79 - 80 ЦПК України).

Судом першої інстанції надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам у їх сукупності, зокрема фотознімкам, які свідчать про притаманні подружжю відносини та спільний побут, показанням свідків, народженню у сторін дочки під час їхнього проживання разом, постановам про притягнення позивача і відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, та зроблено обґрунтований висновок про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року.

Даними доказами підтверджується не періодичність, а постійність спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат.

З урахуванням наведених вище вимог закону, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки ? частину спірного житлового будинку відповідач придбав у період спільного проживання з позивачем як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за кошти, більша частина з яких є особистими заощадженнями відповідача, та виходячи із рівності часток подружжя у спільному майні, ? частка спірного житлового будинку є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_1, а інша ? частка цього майна - спільною сумісною власністю сторін, тому в порядку поділ спільного майна кожному із них належить по 1/8 частки будинку.

Доводи відповідача про те, що у сторін не було відносин, притаманних подружжю, хоч вони і змушені були проживати разом, не були пов'язані спільним побутом і не мали взаємних прав та обов'язків, він проживав із позивачем як чоловік та жінка однією сім'єю без реєстрації шлюбу лише після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 їхньої спільної дочки по 02 січня 2015 року були оцінені судом як такі, що не відповідають фактичним обставини справи, не знайшли свого підтвердження та спростовуються іншими доказами по справі.

Доводами апеляційної скарги дані висновки суду першої інстанції не спростовані.

Апеляційний суд враховує, що свідками з боку як позивача, так і відповідача, в тому числі матір'ю відповідача ОСОБА_6, підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом у всіх трьох місцях проживання -у м. Києві по вул. Газопровідній, Синєозерній, у АДРЕСА_5 - у батьків відповідача, у АДРЕСА_2 в придбаному будинку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що свідкам не були відомі обставини придбання ОСОБА_1 спірного будинку, а також не відомо, за чиї кошти було придбане дане майно, не спростовують висновків суду в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки спільне придбання будинку є лише одним із проявів відносин, притаманних подружжю, а інші обставини спільного проживання сторін свідками було підтверджено.

При цьому судом першої інстанції відхилено надані позивачем як докази акти депутатів Броварської міської ради Київської області, а отже посилання на них ОСОБА_1 в апеляційній скарзі є взагалі безпідставними.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо недоведеності позивачем набуття спірного будинку за рахунок коштів, одержаних від матері, є безпідставними, так як судом дано належну оцінку доходам сторін і їх спроможності придбати спірне нерухоме майно, із цих же підстав відхиляються і доводи апеляційної скарги, що розписка про отримання 3000 доларів США складена позивачем виключно з метою подачі позову.

Доводи відповідача, що дії ОСОБА_2 по оформленню розписки можуть свідчити виключно про відсутність сімейних відносин, спільного бюджету і витрат, недовіру ОСОБА_1. і намагання щось робити за його спиною, є нічим не підтвердженими припущеннями та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, зазначаючи, що 03 вересня 2013 року ним були зняті з рахунку готівкові кошти в розмірі 120000 грн., відповідач також не надав доказів, що дані кошти були витрачені саме на придбання будинку.

Апеляційний суд також приймає до уваги обставини, встановлені при розгляді справи про стягнення аліментів (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року), під час розгляду якої ОСОБА_6 зазначав, що є інвалідом 2 групи з дитинства, отримує пенсію, не працює, крім того хворіє, що його постійним джерелом доходу є пенсія. Дохід від оренди комунальної квартири він витрачає на своє лікування (а. с. 100 - 101 т. 2).

Не можна також погодитися із доводами апеляційної скарги, що визнання права власності на частку в будинку фактично буде узаконенням самочинного будівництва з рахунок будівництва прибудови «а» до будинку, оскільки, як вбачається із наявного в матеріалах справи технічного паспорту на будинок та пояснень сторін, добудова була здійснена іншим співвласником ОСОБА_5 у належній їй частині і не має відношення до спірної частини будинку.

Крім того, суд першої інстанції визнав за сторонами право на ідеальні частки в будинку, вимог про поділ спільного майна в натурі заявлено не було.

Апеляційний суд враховує, що рішення суду першої інстанції позивачем в частині відмови в задоволенні вимог не оскаржувалось, остання підтвердила в судовому засіданні при апеляційному перегляді, що погоджується із таким рішенням, вважаючи його законним і справедливим, і доводами апеляційної скарги в цій частині також не спростовується.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.