АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/2625/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року місто Київ

справа № 761/31208/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_1, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехнологія» про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувсядо суду з вказаним позовом,в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив урахунок погашення боргу ТОВ «Агротехнологія» перед ПАТ «Банк «Камбіо» за кредитним договором №603/02-2010 від 16.12.2010 року в загальному розмірі 8735151,53 грн. звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 161,5 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, що належить відповідачу шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» з встановленням початкової ціни в розмірі 6807225 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 16.12.2010 року між ПАТ «Банк «Камбіо» та ТОВ «Агротехнологія» укладено кредитний договір №603/02-2010, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2300000 грн., а позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути його та сплатити проценти за користування, комісії та інші платежі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 31.07.2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір.

Згідно з умовами вказаного договору іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Вказував, що рішенням господарського суду Донецької області від 16.09.2015 року стягнуто з ТОВ «Агротехнологія» на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованість за кредитом від 16.12.2010 року в розмірі 1570000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 160851,51 грн., заборгованість за комісією в розмірі 281062,71 грн.

На виконання зазначеного рішення, 29.09.2015 року було видано наказ, який пред'явлено до виконання та постановою відділу ДВС Краснолиманського міського управління юстиції 15.03.2016 року відкрито виконавче провадження.

Зазначав, що кошти за виконавчим провадженням та/або внаслідок добровільного виконання позичальником рішення суду позивачем не отримано.

А тому, у зв'язкуз невиконанням умов договору кредиту у відповідача утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21.12.2017 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Камбіо» до ОСОБА_1, третя особа: ТОВ «Агротехнологія» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» ДодусенкоВ.І., який діє від імені ПАТ «Банк Камбіо» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, обставинам справи просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Банк Камбіо», посилався на те, що позивач не надав суду висновок суб'єкта оціночної діяльності про вартість предмету іпотеки та не звернувся до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи, однак як свідчать встановлені судом обставини отримати висновок суб'єкта оціночної діяльності про вартість іпотечного майна, яке знаходиться в АР Крим не вбачається за можливе.

Зазначав, що ухвалою суду за клопотанням представника відповідача будо призначено товарознавчу експертизу, проведення якої доручено КНДІСЕ, проте справа повернулася до суду без висновку експерта з вказівкою на те, що у зв'язку з окупацією АР Крим проведення обстеження об'єкта дослідження є неможливим, а відповідно і виконання оціночно-будівельної ескпертизи неможливе.

Посилався на те, що на виконання вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» представником позивача пропонувалося представнику відповідача визначити початкову ціну предмету іпотеки шляхом її погодження, однак дану пропозицію представники відповідача відхиляли.

Вказував, що задля дотримання вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» в якості початкової ціни предмету іпотеки вказано його заставну вартість, визначену у п.1.2 іпотечного договору в розмірі 6807225 грн.

Зазначав, що пред'явлення іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на іпотечне майно необхідно виключно при застосуванні іпотекодержателем позасудових способів звернення стягнення на іпотечне майно, у даному випадку спір вирішується у суді.

Посилався на те, що висновок суду про ненадання позивачем доказів на підтвердження факту виконання рішення господарського суду Донецької області від 16.09.2015 року є необгрунтованим, оскільки ПАТ «Банк Камбіо» вказував, що жодних коштів за виконавчим провадженням не надходило.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16.12.2010 року між ПАТ «Банк «Камбіо» та ТОВ «Агротехнологія» укладено кредитний договір №603/02-2010 (відзивна кредитна лінія).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. даного договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надав кредитні кошти на поповнення обігових коштів зі сплатою 26,00% річних, з лімітом кредитної лінії 3500000грн., строком повернення кредиту - 16.12.2011 року.

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що зобов'язання по договору забезпечуються договором застави нерухомого майна на приміщення апартаменту АДРЕСА_2 заставною вартістю 8750000 грн., яке належить ОСОБА_1

До кредитного договору неодноразово вносились зміни, зокрема, додатковою угодою від 01.02.2011 року змінено відсоткову ставку за користування коштами до 24,00% річних; додатковою угодою від 01.07.2011 року змінена відсоткова ставка до 23,00% річних; додатковою угодою від 16.12.2011 року визначена відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 25,00% річних, ліміт кредитної лінії - не може перевищувати 2300000 грн., строк повернення кредиту - 15.12.2012 року та визначено графік його повернення; додатковою угодою від 14.12.2012 року встановлено суму кредиту - 2000000 грн. зі сплатою 25,00% річних за користування кредитом, терміном повернення до 13.12.2013 року, визначено графік повернення коштів та встановлено обов'язок сплатити комісію; додатковою угодою від 27.02.2013 року визначено ліміт кредитної лінії - 1900000 грн. зі сплатою 25,00% річних та термін повернення до 13.12.2013 року, визначено графік повернення; додатковою угодою від 22.07.2013 року визначено суму кредиту - 2 300 000,00 грн., строком повернення до 30.11.2015 року зі сплатою 24,00% річних, кредит має бути повернуто наприкінці строку.

31.07.2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_3 був підписаний іпотечний договір.

Згідно з умовами договору, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Агротехнологія».

Відповідно до п.1.2 іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки у 6807225 грн. Оцінка предмету іпотеки визначена за ринковою вартістю квартири з урахуванням звіту про оцінку суб'єкта оціночної діяльності, наданого ТОВ «Аргумент» ЕРА.

Пунктом 2.1 вказаного договорувизначено, що іпотека забезпечує повне виконання грошових зобов'язань позичальника, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з кредитного договору №603/02-2010 від 16.12.2010 року, додаткової угоди до кредитного договору від 22.07.2013 року, в тому числі, але не виключно: зобов'язаннящодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) в строки та випадках, передбачених кредитним договором.

Стаття 7іпотечного договору встановлює порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.7.1 якого іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, зокрема у разі повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов'язань, що забезпечені іпотекою згідно з умовами цього договору, та в інших випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п.п.7.3, 7.3.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем, зокрема за рішенням суду у встановленому законодавством порядку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, рішенням господарського суду Донецької області від 16.09.2015 року стягнуто з ТОВ «Агротехнологія» на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованість за кредитним договором від 16.12.2010 року в розмірі 1570000 грн., заборгованість за процентами в розмірі 160851,51 грн., заборгованість за комісією в розмірі 281062,71 грн.

На виконання зазначеного рішення 29.09.2015 року було видано наказ про примусове виконання рішення.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Краснолиманського міського управління юстиції 15.03.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню наказу №905/859/15 виданого 29.09.2015 року.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість позичальника станом на 01.05.2017 року становить 8735151,53 грн., яка складається із: 1570000 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 5161,64 грн. - поточна заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами (нараховані з 26.04.2017 року по 30.04.2017року включно); 846067,74 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами;281652,46 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту; 5515456,81 грн. - комісія за обслуговування кредиту, розрахована станом на 01.05.2017 року; 33424,90 грн.- пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом; 81169,00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 276574,19 грн. -інфляційні втрати від несвоєчасного повернення заборгованості по кредиту; 125644,78 грн. - інфляційні втрати від несвоєчасного повернення процентів по кредиту.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки)), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРЮО та ФОП. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення, цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) з несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, слід дійти висновку, що саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з ЄДРЮО та ФОП не тягнуть за собою припинення зобов'язання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 року №6-216цс14 та № 6-15893св11.

Колегія суддів бере до уваги те, що ТОВ «Агротехнологія» не виконало зобов'язання за кредитним договором, не погасило основний борг, нараховані проценти та пеню за кредитним договором, у зв'язку з чим банк має законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, порушення ТОВ «Агротехнологія» основного зобов'язання завдає збитків іпотекодержателю, а припинення юридичної особи - ТОВ «Агротехнологія» не тягне за собою припинення зобов'язання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Разом з тим, як вбачається з ухвали господарського суду Донецької області від 18.01.2017 року, ухвалою господарського суду Донецької області від 29.08.2016 року заяву ТОВ «Агротехнологія» про порушення провадження у справі про банкрутство прийнято до розгляду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.09.2016 року порушено провадження у справі про банкрутствоТОВ «Агротехнологія» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Донецької області від 12.09.2016 року боржника ТОВ «Агротехнологія»визнано банкротом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців до 13.09.2017 року.

02.11.2017 року внесено інформацію до ЄДРПОУ про припинення юридичної особи - ТОВ «Агротехнологія».

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Пунктом 3 ч.3 ст.19 вказаного Закону передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Згідно з п.4 ч.5 ст.19 Закону звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Частиною 1 ст.23 Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Пунктом 1 ч.2 ст.23 вказаного Закону визначено, що кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.23 особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Згідно з п.п.1, 4 ч.8 ст.23 Закону вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Статтею 38 вказаного Закону передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;

строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав;

у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Банк Камбіо» звернувся до господарського суду Донецької області з заявою про визнання кредиторських вимог до ТОВ «Агротехнологія»на суму 2011914, 22 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.01.2017 року визнано кредиторські вимоги ПАТ «Банк Камбіо» у сумі 2014674,22 грн., які виникли на підставі кредитного договору №603/02-2010 від 16.12.2010 року, з яких: 2011914, 22 грн. сума заборгованості, 2756 грн. витрати по сплаті судового збору.

Згідно з уточненим звітом ліквідатора ТОВ «Агротехнологія» станом на 18.05.2017 року, вимоги кредитора ПАТ «Банк Камбіо» - 2506,00 грн. (1 черга), 2011914,22 грн. (6 черга) залишились не задоволеними у зв'язкуз відсутністю майна боржника.

Таким чином позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, нарахованої неустойки, штрафних та економічних санкцій нарахованих з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Агротехнологія» та які виникли під час проведення процедури банкрутства на загальну суму 6723237,31 грн. (8735151,53 грн. -2011914,22 грн. = 6723237,31 грн.) є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому задоволенню не підлягають.

Вимог на іншу суму ПАТ «Банк Камбіо» в межах ліквідаційної процедури ТОВ «Агротехнологія» не заявляв.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 161,5 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, у рахунок погашення боргу ТОВ «Агротехнологія» перед ПАТ «Банк «Камбіо» за кредитним договором №603/02-2010 від 16.12.2010 року підлягають задоволенню частково у розмірі 2011914,22 грн., які було визнано як кредиторські вимоги ухвалою господарського суду Донецької області від 18.01.2017 року.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.572 ЦК України, ст.1, ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленим іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку»уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №235/3619/15-ц від 21.03.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 17.10.2017 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено по справі товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

З листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що справа повертається до суду без висновку експерта, оскільки дослідженню підлягає об'єкт, який розташований на території АР Крим, яка згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на даний момент є тимчасово окупованою територією. В зв'язку з окупацією АР Крим проведення обстеження об'єкта дослідження є неможливим, а відповідно і виконання оціночно-будівельної експертизи неможливе.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.12.2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення частково позовних вимог ПАТ «Банк Камбіо».

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 793,38 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_1, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехнологія» про звернення стягнення на предмет іпотекизадовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехнологія» перед публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» за кредитним договором №603/02-2010 від 16 грудня 2010 року в розмірі 2011914 грн. 22 коп., яка складається з:

1570000 грн. 00 коп. - боргу за кредитом;

160851 грн. 51 коп. - боргу за процентами;

281062 грн. 71 коп. - боргу за комісією,

звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 161,5 кв.м, житловою площею 43,1 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», судові витрати в розмірі 793 грн. 38 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: