Справа № 206/4710/17
Провадження № 2/206/110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 громади в особі ДМР, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, КП «ДМБТІ» ДОР, Восьма ДДНК, Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_9, Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_10, ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним акта про проведені прилюдні торги, визнання недійсним свідоцтва, визнання права власності на 60/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ОСОБА_11 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_12 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала 1/2 частина домоволодіння № 54 по вул. Берсенівській в м. Дніпро. В звязку зі змінами частка в домоволодінні в 2003 році ОСОБА_12 змінилась та стала складати 60/100. Акт ідеальних часток співвласників в праві власності на спірне домоволодіння був затверджений рішенням виконкому Самарської районної в м. Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003. Але після зміни часток співвласників в праві власності на домоволодіння батько позивачів - ОСОБА_12 перереєстрацію правовстановлюючих документів у КП «ДМБТІ»ДОР не провів. Співвласник 40/100 часток домоволодіння належним чином оформив свої документи після зміни часток співвласників та провів відчуження своєї частки на підставі договору дарування ОСОБА_8. Спірне домоволодіння № 54 по вул. Берсенівській в м. Дніпрі в цілому складається з: А-1 житлового будинку з а-1 прибудовою та а - ганком жилою площею 38,8 кв.м, загальною площею 57,5 кв.м, Б-1 житлового будинку з б-1 тамбуром, м/с мансардним поверхом та б- сходами, житловою площею 32,2 кв.м, загальною площею 45,1 кв.м; Г - гаражу; Ж - вбиральні; И- душу, споруд №1-5 , ф-т (огорожі, хвіртки, водоколонки, фундаменту). В користуванні ОСОБА_12 знаходилися такі будівлі: Б-1 - житловий будинок; б-1 - тамбур; м/с - мансардний поверх; б - сходи; Г - гараж; Ж - вбиральня; И- душ. 09.05.2014 ОСОБА_12 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини спірного домоволодіння № 54 по вул. Берсенівській в м. Дніпрі. Спадщину після смерті прийняли позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - його діти. Інших спадкоємців немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі звернулись до нотаріуса. Проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в зв'язку з тим, що за батьком позивачів ОСОБА_12 було зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, а за іншим співвласником зареєстровано право власності на 40/100 його часток, таким чином, ОСОБА_12 за життя не зареєстрував належним чином своє право власності на 60/100 часток спірного домоволодіння, отже нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину за законом, про що видав позивачам постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В той же час, позивачами, також, було встановлено, що право власності на спірний об'єкт нерухомого майна неодноразово було переоформлено на інших осіб. Так, 03.02.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі акта про проведені прилюдні торги, затвердженого відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, було видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_5 на праві власності належить домоволодіння № 54 по вул. Берсенівській в м. Дніпро. Після чого, згідно договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_10, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_7 купив 1/2 частину домоволодіння № 54 по вул. Берсенівській в м. Дніпро. Вказані правочини, представник позивача вважала такими, що підлягають визнанню недійсними оскільки прилюдні торги з продажу спірного нерухомого майна не могли проводитись, оскільки ні ОСОБА_12 ні ОСОБА_8 ніколи не були боржниками, окрім того, ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області не мало прав здійснювати продаж майна, з огляду на те, що нерухоме майно та його власники знаходяться в іншому районі, також, представник позивачів посилалась на порушення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. Керуючись викладеним представник позивачів просила визнати недійсним акт про проведені прилюдні торги домоволодіння, визнати недійсним свідоцтво про належність домоволодіння ОСОБА_5 зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на домоволодіння № 54, яке в цілому складається з: А-1 - житлового будинку з а-1 - прибудовою та а - ганком жилою площею 38,8 кв.м, загальною площею 57,5 кв.м, , Б-1 - житлового будинку з б-1 - тамбуром, м/с - мансардним поверхом та б - сходами житловою площею 32,2 кв.м, загальною площею 45,1 кв.м; Г - гаражу; Ж - вбиральні; И- душу, споруд № 1-5, ф-т (огорожі, хвіртки, водоколонки, фундаменту), по вул. Берсенівській в м. Дніпрі, за кожним по 60/200 часток, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 та витребувати на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_1 60/100 часток домоволодіння № 54 по вул. Берсенівській в м. Дніпро з чужого незаконного володіння ОСОБА_7.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 громади в особі ДМР ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5 та Дніпровський РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області у судові засідання, будучи повідомленими належним чином про дату та час розгляду справи, у судові засідання не з'явились, а тому, суд вирішує справу за наявними у цивільній справі матеріалами.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

07.09.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_6 громади в особі ДМР, третя особа: ОСОБА_8, КП «ДМБТІ» ДОР, Восьма ДДНК про визнання права власності на 60/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом відкрито провадження та призначено судове засідання.

Під час розгляду судом було залучено до участі у справі ОСОБА_5, ОСОБА_7 в якості відповідачів та приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_9, приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_10, ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" в якості третіх осіб.

01.02.2018 представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву.

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання, здійснено запити, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано пояснення учасників та їх представників.

24.05.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

За життя ОСОБА_12 та його сестра ОСОБА_13 набули право власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після матері ОСОБА_14, зареєстрованого в реєстрі 04.05.2000 під № 1-931, на майно, а саме: жилий будинок А-1, жилою площею 38.8 кв.м., убиральню В, гараж - Г, сарай - Д, огорожу І-5, мостіння - І, що розташовані за адресою: вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську, на земельній ділянці площею 600 кв.м., самовільно зайнятої землі площею 23 кв.м., літня кухня - Б (т. 1 а.с. 6).

09.05.2014 помер ОСОБА_12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 570915, виданого 19.05.2014 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (т. 1 а.с. 3, 33).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 22.03.2016 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та копії свідоцтва про шлюб, виданого 10.06.2016 Самарським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, позивач ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 4, 5).

Докази родинних відносин між ОСОБА_12 (спадкодавцем) та ОСОБА_4 (спадкоємцем) у матеріалах справи відсутні.

З метою оформлення спадкових прав ОСОБА_1 звернулась до 8 ДДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12, та видачі відповідного свідоцтва про право на майно, яке складається з 60/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську (т. 1 а.с. 32, 42).

З метою визначення спадкової маси, яка залишилась за померлим, на запит нотаріуса, КП "ДМБТІ" ДОР за № 6420 від 10.06.2015 та № 8622 від 30.06.2017 надало відповіді на запити нотаріуса, згідно яких право власності на 1/2 зазначеного домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_12 у Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2147-88. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння № 52 по вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську, де за ОСОБА_12 затверджено 60/100 частин домоволодіння, але перереєстрація правовстановлюючих документів в КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась. За ОСОБА_8 містяться відомості про право власності 40/100 частин на підставі договору дарування від 29.12.2003 (т. 1 а.с. 10, 41).

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 26.07.2017 будь-яких змін на які посилаються позивачі у позові судом у домоволодінні не встановлено (т.1а.с.7-11).

Відсутність правовстановлюючих документів на 60/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську стали підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідне майно (т. 1 а.с. 46).

Докази звернення ОСОБА_4 до 8 ДДНК з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12, та видачі відповідного свідоцтва про право на майно у матеріалах справи відсутні.

В той же час, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 102573758 від 03.11.2017, щодо житлового будинку А-1 жилою площею 38,8 кв.м., житлового будинку Б-1 жилою площею 32,2 кв.м.; убиральня В; гараж Г; сарай Д; огорожа 1-5; мостіння І, по вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську, встановлено таке:

власником 40/100 частки спірного домоволодіння, станом на 18.08.2006, вказано ОСОБА_13 (тобто рідна сестра ОСОБА_12О.), після чого, право власності на відповідну частку набула ОСОБА_8 (третя особа) на підставі договору дарування, в подальшому, право власності на домоволодіння перейшло до ОСОБА_5, згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.02.2015, пізніше 1/2 частини перейшли до ОСОБА_7 на підставі договору купівлі - продажу 1/2 частки домоволодіння від 22.02.2017 та 1/2 частки домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 05.05.2017 (т. 1 а.с. 53-56).

Таким чином, на сьогодні, спірне домоволодіння, перебуває у власності ОСОБА_7

Вказані вище обставини, зокрема перехід права власності на спірне домоволодіння, підтверджується таким.

10.04.2014 начальником відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_15 затверджено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, згідно змісту якого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_16, при примусовому виконанні виконавчого документа виконавчого листа 2-14378/13 виданого 11.11.2013 Дніпропетровським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_12 та ОСОБА_17 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNK 5 в розмірі 456897,64. Акт складено про проведення прилюдних торгів з реалізації домоволодіння 54, яке знаходиться по вул. Берсенівській у м. Дніпропетровську, що належить на праві часткової власності 40/100 ОСОБА_8 та 60/100 ОСОБА_12 За результатами торгів переможцем став ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 40).

03.02.2015 приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 посвідчила, що ОСОБА_5 належить на праві власності майно, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровська, вул. Берсенівська, буд. 24, розташованого на земельній ділянці площею 596 кв.м., яке складається з житлового будинку А-1 жилою площею 38,8 кв.м., житловий будинок Б-1 жилою площею 32,2 кв.м., убиральня В, гараж Г, сарай Д, огорожа 1-5, мостіння І. Реквізити правовстановлюючих документів на домоволодіння, що раніше належало ОСОБА_8 - договір дарування від 29.12.2003 40/100 часток домоволодіння, та ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.05.2000 60/100 часток домоволодіння, що підтверджується відповідним свідоцтвом. В зв'язку із чим, було зареєстровано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19069232 від 03.02.2015 (т. 1 а.с. 102).

Після чого, відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 05.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_5В продав, а ОСОБА_7 прийняв 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Берсенівська, буд. 54, належної йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03.02.2015 (т. 1 а.с. 74-76).

Згідно із договором купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 22.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_5В продав, а ОСОБА_7 прийняв 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Берсенівська, буд. 54, належної йому на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03.02.2015 (т. 1 а.с. 74-76).

Між тим, відповідно до наданих письмових пояснень Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби № 3570 від 23.02.2018 встановлено, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження у Дніпровському районному відділі ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, виконавчі провадження яким був або є боржник ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на примусовому виконанні не перебували та не перебувають. Згідно номенклатурної справи № 02-25, звітної інформації ВДВС Дніпропетровського РУЮ за І півріччя 2014, домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Берсенівська, буд. 54, на прилюдних торгах не реалізовувалося. У звязку із чим, надати акт про проведені прилюдні торги домоволодіння Дніпровський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не мав можливості (т. 2 а.с. 22).

Як вбачається із листа № 2/220/18 від 27.04.2018 в.о. керівником апарату Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надано інформацію, що перевіркою автоматизованої системи документообігу суду за період з 01.01.2011 по 27.04.2018 встановлено, що у провадженні суду не перебувало цивільної справи № 2-14378/13 за позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_8, ОСОБА_12 та ОСОБА_17 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відповідно судове рішення не ухвалювалось. Додатково повідомлено, що справ де б однією із сторін у справі були вищезазначені особи в суді не перебувало. Запитуваний номер цивільної справи не відповідає структурі єдиного унікального номеру, що формувався автоматизованою системою у 2013 році (т. 2 а.с. 92).

Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету № 33 від 12.12.2017, за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають позивачі (т. 2 а.с. 97).

Згідно листа Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області № 45.4/01219 від 19.04.2018 та ОСОБА_17 з ЄРДР, за фактом заволодіння шахрайським шляхом нерухомістю ОСОБА_1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берсенівська, був. 54 (т. 2 а.с. 92-93).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ст. ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємця за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Тож, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, суд встановивши факт смерті спадкодавця, як наслідок відкриття спадщини на спадкове майно, звернення ОСОБА_1 в строки передбачені законодавством з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, наявність обґрунтованої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, приходить до висновку, що ОСОБА_1 набула права звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, як така, що прийняла спадщину, але не може надати правовстановлюючі документи на спадкове майно з метою набуття права власності на таке майно.

Протилежного висновку суд дійшов щодо аналогічних вимог ОСОБА_4, оскільки докази родинних стосунків позивача зі спадкодавцем, звернення з заявою про прийняття спадщини, про видачу відповідного свідоцтва та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, ні позивач ні його представник суду не надали.

Так, у п. 1 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 йдеться про обовязковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Між тим, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено, що ОСОБА_12 набув права власності на 1/2 спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було зареєстровано у КП «ДМБТІ» ДОР.

Проте, позивачі просили визнати право власності на 60/200 часток за кожним спірного домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, посилаючись на відповідь КП «ДМБТІ» ДОР, яка містить інформацію про відповідний розмір частки (60/100), який спадкодавцем не було зареєстровано.

Таким чином, позивачі вважали достатнім та належним доказом лист/відповідь КП «ДМБТІ» ДОР щодо належності спадкодавцю 60/100 часток спадкового майна.

Проте, з такими доводами суд погодитись не може, з огляду на таке.

Судом було встановлено із листів КП "ДМБТІ" ДОР № 6420 від 10.06.2015 та № 8622 від 30.06.2017, що право власності на 1/2 зазначеного домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_12 у Бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2147-88. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння № 52 по вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську, та за ОСОБА_12 затверджено 60/100 частин домоволодіння, але перереєстрація правовстановлюючих документів в КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась.

Отже, документом підтверджуючими зміну розміру часток у спірному домоволодінні є рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння № 52 по вул. Берсенівська, 54 у м. Дніпропетровську.

В той же час, ні при поданні позову до суду, ні при уточненні позовних вимог, ні в процесі розгляду справи позивачами та їх представником не було долучено відповідний документ та/або докази не можливості його надання (доказ міститься в матеріалах інвентаризаційної справи), зміст яких підтверджував би визначення ідеальних часток співвласників.

Що ж до наявності відповідної інформації (визначення ідеальних часток) у листах/відповідях КП «ДМБТІ» ДОР як належного доказу, за відсутності (не надання) первинних документів про визначення ідеальних часток, з урахуванням відсутності доказів змін у домоволодінні, на які посилаються позивачі у позові (враховуючи, також, те що 1/2 частки є меншою часткою аніж 60/100), суд відхиляє такий доказ з огляду на відсутність можливості оцінити такий доказ разом із іншими документами у своїй сукупності, щоб обґрунтовано дійти висновку про наявність або відсутність підтвердження обставин, вказаних у позовній заяві, які входять до предмета доказування, а тому, суд не вбачає належних та правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 у відповідній редакції, а саме визнання права власності за нею саме на 60/200 спадкового майна, оскільки розмір частки у такій редакції обєктивно та достатньо нічим не підтверджено.

Вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними суд виходив з такого.

Прилюдні торги - це продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації.

Примусова реалізація майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України, Інструкцією про проведення виконавчих дій, Тимчасовим положенням та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 68/5.

Під час розгляду даної цивільної справи, судом було встановлено, що підстави реалізації спірного/спадкового майна в дійсності були відсутні, а саме: рішення суду про стягнення заборгованості зі спадкодавця, як наслідок і виконавчого документу, який мав бути виданий на підставі такого рішення суду, відповідного виконавчого провадження в межах ніби - то якого реалізовувалось нерухоме майно.

Таким чином, суд, з огляду на встановлені обставини приходить до висновку, що прилюдні торги з реалізації спірного майна, у порядок визначений законодавством фактично не відбувався, а тому, акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, є таким, що вчинено з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій та Тимчасового положення, оскільки вчинений без правової підстави.

Окрім того, суд, також, звертає увагу, що відповідний акт містить посилання на реалізацію спірного майна на підставі виконавчого документу, виданого Дніпропетровський районний суд м. Дніпропетровська, в той час як вірна назва органу - Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області.

З урахуванням встановлених обставин у справі суд вважає, що вимога про визнання недійсним акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10.04.2014 підлягає задоволенню, як наслідок - вимога про визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.02.2015, виданого на підставі такого акту від 10.04.2014, також, має бути задоволеною із відповідним скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що відповідає ч. 2 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Щодо витребування із незаконного володіння відповідача спірного/спадкового майна, суд зазначає, що з огляду на відсутність підстав для визнання права власності на спадкове майно за позивачами в порядку спадкування, та враховуючи наявність підстав для задоволення вимог щодо скасування акту та свідоцтва та внесення відповідних відомостей до реєстру речових прав, що само по собі є захистом прав спадкоємця щодо спірного спадкового майна, суд не вбачає підстав для його витребування у ОСОБА_7, який фактично не заволодів даним майном.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 215, 1216-1218, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 67 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2) задовольнити частково.

Визнати недійсним акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10.04.2014, затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_18 щодо реалізації домоволодіння № 54 розташованого по вул. Берсенівській в м. Дніпропетровську.

Визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 03.02.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 113, яким посвідчено належність домоволодіння № 54 розташованого по вул. Берсенівській в м. Дніпропетровську Махову ОСОБА_19, що є підставою для скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19069232 від 03.02.2015.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3) та ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак