Постанова

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 454/2292/17

провадження № 61-1605 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідачі: апеляційний суд Львівської області, Державиа України в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області у складі судді Струс Т. В. від 12 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі суддів: Матківського Р. Й., Горейко Л. В., Ясеновенко Л. В. від 05 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до апеляційного суду Львівської області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що в результаті незаконних дій колегії суддів апеляційного суду Львівської області щодо постановлення ухвали від 06 жовтня 2016 року принижено його честь, гідність та ділову репутацію.

Таким чином, просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн, завдану в результаті незаконних дій суду.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у зазначеній справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що розгляд судом позовних вимог що стосуються оскарження процесуальних дій судді, пов'язаних з розглядом справи нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2017 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки суди не захистили порушене право позивача та не застосували норми закону, які слід було застосувати при розгляді даної справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 грудня 2017 року вказану касаційну скаргу передано на розгляд до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частинами 1, 2 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії, бездіяльність органів державної влади, їх посадових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише у порядку, визначеному законодавством про судочинство. Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що предметом позовних вимог є фактично оскарження процесуальних дій судді, пов'язаних з розглядом справи.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суди, відмовляючи у відкритті провадження у справі неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого порушили права позивача на відшкодування моральної шкоди. Однак з урахуванням наданих доказів у справі та застосовуючи законодавство, що регулює вказані правовідносини, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових ухвал відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвали без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 5 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська