Справа № 583/2916/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Зубатовій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника, адвоката Титаренка О.М.

представника відповідача Єфіменко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Територіальний центр обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради, Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області, про визнання заповіту недійсним та нікчемним,

встановив:

До Охтирського міськрайонного суду 24.10.2017 року звернувся ОСОБА_1 із позовом про визнання заповіту недійсним та нікчемним. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його рідний брат, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 липня 2017 року Серія НОМЕР_1. На момент смерті ОСОБА_4 знаходився в КЗ «Територіальний центр соціального обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради у відділенні стаціонарного догляду. Під час його перебування в цьому закладі він із братом підтримував родинні відносини (приїздив до нього, провідував). Під час зустрічей брат говорив йому, що гроші в сумі шість тисяч гривень, які він збирав собі на операцію, а також документи на наділ (пай) 2,41 га, знаходяться у завідуючої ОСОБА_6, і в разі його смерті, все, що йому буде належати залишиться йому, його рідному брату. Коли брат помер, він, як спадкоємець, маючи встановлені законодавством 6 місяців на прийняття спадщини, хотів здійснити всі необхідні юридичні процедури для прийняття спадщини, але керівництво КЗ «Територіальний центр соціального обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради відмовилось віддавати правовстановлюючі документи на земельний пай і гроші, що належали братові. Йому в усному порядку повідомили, що від імені ОСОБА_4 було складено заповіт, в якому все його майно заповідається на користь територіального центру. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №48466798 від 19.07.2017 року вбачається, що від імені ОСОБА_4 було складено два заповіти, перший було посвідчено 07.02.2014 року і зареєстровано 19.02.2014 року, а другий заповіт, яким було змінено перший - посвідчений 15.02.2017 року, а зареєстрований СФ ДП «Національні інформаційні системи». Обидва заповіти було посвідчено Грунською сільською радою Охтирського району Сумської області. Звертає увагу суду на те, що останні кілька років його брат ОСОБА_4 нічого не бачив, фактично був сліпий. Відповідно до Довідки № 160, виданої КЗ Грунської сільської ради «Грунський сільський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав в будинку ветеранів в с. Грунь з 26.10.2009 року, та перебував на «Д» обліку у сімейного лікаря: Д-з ІХС, дифузний кардіосклероз СН фкл. ІІ Токсична енцефалопатія з тетрапарезом більше вираженим в нижніх кінцівках, дизартрією, вираженим вестибулоатаксичним синдромом. Церебральний атеросклероз II ступеня. Хронічне порушення мозкового кровообігу ІІ ст. Наявність такої кількості серйозних захворювань могла в будь-яку мить спричинити загострення і різке погіршення самопочуття ОСОБА_4 До того ж, наголошує на тому, що станом на дату посвідчення заповіту визначену в Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48466798 від 19.07.2017 ОСОБА_4 був сліпий. Вважає, що КЗ «Територіальний центр соціального обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради скористався безпорадним станом ОСОБА_4 та склав заповіт лише на свою користь. Все це в сукупності вказує на те, що через стан здоров'я ОСОБА_4 на час підписання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Волевиявлення ОСОБА_4 під час вчинення заповіту не було вільним та не відповідало його волі. До того ж, як я зазначав вище, він особисто чув від свого брата, що той залишить свою спадщину йому, а також це чув і від співмешканців брата в закладі, а саме те, що «ОСОБА_4 хотів, щоб пай належав ОСОБА_1». Вважає що є дуже важливим встановлення, чи було дотримано при посвідченні заповіту брата ОСОБА_4, вимоги статті 1248 і статті 1253 Цивільного кодексу України, щодо необхідності наявності двох свідків, оскільки брат був фактично сліпим, а сліпа людина через фізичні вади не може сама прочитати заповіт і побачити в якому місці треба поставити підпис. Заповіт слід визнати не дійсним з підстав передбачених у ч. 1 ст. 225 ЦК України та через порушення процедури його складання зазначеної у ст.ст. 207, 1247, 1248, 1253 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали із підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову із наступних підстав. Обидва заповіти були посвідчені із дотриманням норм чинного законодавства. Волевиявлення заповідача було вільним та усвідомленим. Позивач відвідував померлого досить рідко і протягом обмеженого проміжку в часі, про що свідчать записи у журналі відвідувань, що могло вплинути на його волевиявлення при складанні заповітів.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 липня 2017 року Серія НОМЕР_1. (а.с. 6, 91, 92)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) площею 2.46 га у межах згідно з планом, що розташована на території Рибальської сільської ради Охтирського району Сумської області (державний акт НОМЕР_2 від 30.08.2002 р.) (а.с. 99)

Померлий ОСОБА_4 проживав у будинку ветеранів с. Грунь із 26.10.2009 року та перебував на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом: ІХС, дифузний кардіосклероз СН фкл.ІІ Токсична енцефалопатія з тетрапарезом більше вираженим в нижніх кінцівках, дизартрією, вираженим вестибулоатаксичним синдромом. Церебральний атеросклероз II ступеня. Хронічне порушення мозкового кровообігу ІІ ст. (а.с. 13)

За життя (07.02.2014 р.) ОСОБА_4 склав заповіт посвідчений сільським головою с. Грунь - Маляренко О.В., яким на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде належати йому на час смерті і на яке він за законом матиме право, заповів Охтирському районному територіальному центру соціального обслуговування. (а.с. 66)

В подальшому (15.02.2017 р.) ОСОБА_4 склав заповіт посвідчений секретарем Грунської сільської ради ОСОБА_17., яким на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде належати йому на час смерті і на яке він за законом матиме право, заповів комунальному закладу «Територіальний центр обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради (а.с. 66).

Згідно довідки КЗ Охтирської міської ради «Охтирська ЦРЛ» від 16.01.2018 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився на «Д» обліку у лікаря офтальмолога з 2005 року, щодо глаукоми обох очей. ОСОБА_4 первинно лікувався і обстежувався у офтальмологічному відділенні з 22.07.2005 по 02.08.2005. Діагноз: Вторинна майже абсолютна глаукома підвивих та помутніння кришталика правого ока в наслідок травми. Відкритокутова І А глаукома лівого ока. У подальшому ОСОБА_4 був під наглядом у лікаря-офтальмолога амбулаторно та неодноразово оглядався лікарем офтальмологом в будинку ветеранів с. Грунь Охтирського району. З 2013 року ОСОБА_4 був абсолютно сліпий та потребував постійної сторонньої допомоги. ОД = 0 (нуль) 08 = 0 (нуль). Останній огляд у лікаря - офтальмолога 22.02.2017. ОД = 0 (нуль) 08 = 0 (нуль) Діагноз: Вторинна абсолютна глаукома правого ока. Відкритокутова II А глаукома лівого ока. Початкова вікова катаракта обох очей. ОСОБА_4 був абсолютно сліпою людиною, потребував постійного стороннього догляду і був неспроможний до самообслуговування. (а.с. 122)

З огляду на зміст ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, правила статі 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий розлад, нервове зворушення, тощо). Розгляд вимог про визнання заповіту саме з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що саме в момент складання заповіту особа не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд, відповідно до статті 105 ЦПК, за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Однак стороною позивача клопотань про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у суді не заявлялося.

За клопотанням сторони позивача у судовому засіданні були допитані ряд свідків.

Допитана як свідок дружина позивача ОСОБА_10, а також ОСОБА_11, донька позивача, ОСОБА_12, син позивача, кожен окремо, показали, що їхня сім'я постійно підтримувала стосунки із братом чоловіка ОСОБА_1. Навідували та допомагали йому за місцем проживання у с. Рибальське, а коли той осліп, відвезли його до Грунського інтернату, де періодично відвідували. Між братами на протязі усього часу були добрі стосунки. Під час бесід померлий ніколи не повідомляв їх про те, що має намір заповісти земельний пай на користь інтернату, а навпаки говорив, що все майно після його смерті перейде до позивача. І перед смертю він говорив щоб пай залишився братові. Однак секретар сільської ради відмовилась переукладати заповіт. Вважають, що померлий за життя заповіт склав під тиском керівництва закладу, а можливо він укладався без його усвідомленої згоди.

Надаючи оцінку показам зазначених свідків суд виходить того, що їхні доводи про те, що заповіт міг складатись поза волею заповідача, є припущеннями, які не підтверджуються у суді будь-якими іншими достатніми, належними та допустимими доказами. Сама по собі наявність серйозних хвороб у заповідача не дає суду підстави зробити висновок про не усвідомлення ним своїх дій при складанні правочину.

Відповідно до ст.1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Оспорюваний заповіт був зареєстрований о 15:30 01.03.2017 року у Спадковому реєстрі (а.с. 95)

Стаття 1251 ЦК України передбачає посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування. Так, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування здійснюється відповідно до положень Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 11.11.2011 N 3306/5 (надалі Порядку). Так відповідно до положень глави ІІІ вказаного Порядку:

1.1. Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти.

1.2. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування.

1.3. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язані роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону.

1.4. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦПК і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування.

Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача.

За клопотанням сторони відповідача у судовому засіданні було допитано ряд свідків.

Так, ОСОБА_5, яка працювала у даному закладі по серпень 2017 року включно, пояснила, що ОСОБА_4 перебував у будинку-інтернаті із 2009 року. Він перебував на обліку окуліста через глаукому правого ока. На ліве око міг розрізняти лише силуети, хоча людей розрізняв. Також страждав на токсичну енцефалопатію нижніх кінцівок внаслідок вживання алкоголю. В кінці лютого 2017 року він переніс мікроінсульт і після цього його стан здоров'я став поступово погіршуватись. Він не міг самостійно вживати їжу і вони починаючи із 20-х чисел лютого стали його годувати в кімнаті. Починаючи із 14.03.2017 року і до дня смерті він майже не розмовляв. Стверджує, що померлий не бажав переписувати пай на брата, так як скаржився на те, що останній не хоче його забирати до себе додому.

Свідок ОСОБА_13, яка працює молодшою медичною сестрою у територіальному центрі, показала, що померлого знала як підопічного. Зрідка його навідував позивач. У неї склалося враження, що померлий ОСОБА_4 не дуже був радий спілкуванню із братом. У лютому 2017 року до закладу приходила секретар сільської ради і в її присутності запитувала у померлого щодо його наміру переукладення нового заповіту у зв'язку із реорганізацією територіального центру. Він погодився на це, однак просив, щоб підпис у заповіді поставив сусід по палаті. Вона була очевидцем даної події та особисто ставила підпис у заповіті. На той момент ОСОБА_4 поводився адекватно. За декілька днів до смерті до нього знову приходила секретар сільської ради разом із позивачем та іншими родичами і запитувала про намір чи бажання переукласти заповіт. Однак на той час він був дуже слабкий і не міг нічого усвідомлено говорити.

Свідок ОСОБА_14, яка працює технічним працівником у даному закладі, показала, що також померлого знала як підопічного. Його зрідка навідував позивач. Також підтвердила той факт, що її попрохали бути присутньою при посвідченні заповіту. ОСОБА_4, який на той час перебував у нормальному стані, свідомо погодився переукласти заповіт на територіальний центр, бо саме в центрі його доглядають. Про будь-які наміри скласти заповіт на користь іншої особи він не говорив. Оскільки він був сліпий, то на його ж прохання заповіт підписав сусід по палаті, із яким у нього були добрі стосунки. Вона також ставила підпис у заповіті.

Свідок ОСОБА_15, перебуває на утриманні в територіальному центрі, показав, що із померлим ОСОБА_4 знайомий із того часу як поступив до зазначеного закладу (липень 2013 року). Позивача, який відвідував брата, за цей час бачив всього три рази. Із розмов йому відомо, що ОСОБА_4 не дуже добре відносився до брата і говорив, про те, що хоча ОСОБА_1 і просив переписати йому пай, то він краще залишить його будинку ветеранів. Він особисто за проханням ОСОБА_4 замість нього підписався та посвідчив заповіт у лютому 2017 року Секретар сільської ради зачитувала заповіт вголос. ОСОБА_4 розумів зміст заповіту та висловив згоду із ним. Він не говорив, що сумнівається, чи про наміри скласти заповіт на користь інших осіб.

Допитана як свідок ОСОБА_17., секретар Грунської сільської ради, показала, що вона особисто складала заповіт від імені ОСОБА_4 у лютому 2017 року. У зв'язку із об'єднанням територіальних громад на базі старого було створено новий заклад - Комунальний заклад «Територіальний центр обслуговування та надання соціальної допомоги» Грунської сільської ради. Оскільки ОСОБА_4 раніше уже складав заповіт на попередню юридичну особу, то її запросили з'ясувати позицію останнього щодо переукладення заповіту на цю установу вже за новою назвою. В ході бесіди останній вільно погодився скласти заповіт на зазначений заклад. Помітивши фізичний стан заповідача вирішила посвідчувати заповіт в присутності свідків. Склавши заповіт на робочому місці повернулась до закладу, де в палаті в присутності свідків вголос зачитала зміст заповіту. Даний заповіт за згодою заповідача підписав його сусід по палаті ОСОБА_18. Потім заповіт прочитали та попідписували свідки. Примірник заповіту вона залишила заповідачу та пішла. В березні 2017 р. до неї приїхали родичі ОСОБА_4 з метою зміни заповіту. Вони привезли її до тер. центру. Разом із позивачем вони заходили до померлого в палату, але ОСОБА_4 на той час вже перебував в поганому стані. Залишила братів наодинці, а коли позивач вийшов, зайшла та поспілкувалась із ОСОБА_4 наодинці. Він повідомив, що заповіт змінювати не буде. Вона повернулась на робоче місце, але через деякий час родичі знову почали телефонувати їй та просили повернутись для складання нового заповіту. Коли вона приїхала знову і зайшла до палати, ОСОБА_4 взагалі перестав розмовляти із нею.

Допитана як свідок ОСОБА_16, сімейний лікар у Грунській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, пояснила, що неодноразово відвідувала ОСОБА_4 у територіальному центрі, оглядала та надавала медичну допомогу. Планово оглядала його на початку лютого 2017 р. На той час він був адекватний, свідомість ясна, скаржився на головний біль, запаморочення. Проте, вже на початку березня, за декілька тижнів до смерті, йому стало гірше через набряк легень. Під впливом призначених ліків йому дещо покращало, але згодом почав згасати. За поясненням медичної сестри останні дні перед смертю він не розмовляв.

З огляду на викладене, суду не надано доказів про те, що видавши заповіт на користь відповідача 15 лютого 2017 року, заповідач ОСОБА_4, відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України, був обмежений у виявленні своєї волі щодо розпорядження на випадок його смерті. Правомірність посвідчення заповіту при свідках та його підпису сторонньою особою підтверджується як показами вищезазначених свідків, так і письмовими доказами про його стан здоров'я.

Представник позивача як на підставу для визнання заповіту нікчемним вказав на встановлені у судовому засіданні факти того, що у заповіті не вказано місце та час його складення.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання.

Аналогічна вимога міститься у п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 квітня 2004 року № 20/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція).

Згідно п. 11 вказаної вище Інструкції нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, а у окремих випадках можуть бути вчинені поза нотаріальними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Відповідно до ст. 1257 Цивільного кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як із змісту самого правочину, так і із показів секретаря сільської ради, яка посвідчувала зазначений правочин, встановлено, що дійсно у ньому не зазначені ані місце, ані точний час його складення (година та хвилини), отже такий заповіт складено з порушенням форми заповіту, а відтак, згідно з вимогами ч. 1 ст. 1257 ЦК України, такий заповіт є нікчемним.

Суд не погоджується із доводами представника відповідача про формальний характер зазначених порушень, адже зазначені вимоги щодо форми такого правочину безпосередньо визначені у вищенаведеній нормі Закону.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково

Визнати нікчемним заповіт складений від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер у спадковому реєстрі 60317030, посвідчений 15.02.2017 року та зареєстрований 01.03.2017 року Сумською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи».

У іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Р.В. Сидоренко