Справа № 159/1787/18 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/802/150/18 Категорія: 34 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього завданої майнової та моральної шкоди обґрунтовуючи його тим, що 29 серпня 2017 року, о 14год. 10 хв. відповідач ОСОБА_2, керуючи в м. Ковелі по вул.Сагайдачного автомобілем «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілями, які рухалися попереду, в тому числі з автомобілем «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілі зазнали механічних пошкоджень, що завдало позивачу майнової та моральної шкоди. Згідно висновку про оцінку розміру збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля № SOS-647 від 29 серпня 2017 року розмір збитків становить 150265,90 грн.. Автомобіль марки «Нісан», яким під час ДТП керував відповідач по справі був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 61465,90 грн..

Просив стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 88800,00 грн., що становить різницю між вартістю пошкодженого транспортного засобу до ДТП (150265,90 грн.) та сумою страхового відшкодування (61465,90 грн.), яку він отримав від страхової компанії, де була застрахована цивільна відповідальність відповідача як власника транспортного засобу. Також просив стягнути 15000,00 грн. компенсації завданої моральної шкоди, яка полягала у хвилюваннях та погіршенні самопочуття через пошкодження майна та необхідності його ремонтувати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПННОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІПННОМЕР_4) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири ) гривень 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, просить це рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 керуючи 29 серпня 2017 року в м. Ковелі по вул. Сагайдачного автомобілем марки «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_5, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався дистанції та допустив зіткнення із автомобілем марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, власником якого є ОСОБА_4. Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні даної дорожньої-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом №АЕ/9094842 і лімітом відшкодування майнової шкоди 100000,00 грн., з нульовою франшизою.

30 серпня 2017 року ОСОБА_2 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку (а.с. 64). 28 листопада 2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № UА024/L01/01, на підставі якого проведено виплату потерпілому ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 61465,90 грн., як різницю між ринковою вартістю КТЗ до пошкодження та вартістю залишків транспортного засобу, який повернуто потерпілому.

Розрахунок страхової виплати проведено з урахуванням звіту про оцінку вартості (розміру) збитку, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02 жовтня 2017 року(а.с 79-88) та звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 176/10/17 (а.с. 89-97). За даними звітів ринкова вартість КТЗ до пошкодження становила 150265,90 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 167356,00 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу - 92948,85 грн., вартість залишків - 88800,00 грн.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 залишив собі пошкоджений транспортний засіб, відремонтував його та на даний час використовує за призначенням. Позивач отримав від страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 61465,90 грн., як різницю між ринковою вартістю КТЗ до пошкодження та вартістю залишків транспортного засобу, який повернуто потерпілому.

Відповідно до ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України у разі недостатності страхової виплати для відшкодування завданої потерпілій особі майнової шкоди в повному обсязі обов'язок по відшкодуванню збитків, які не покриті страховою виплатою покладаються на винну особу.

Згідно ст. 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 у разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У розділі VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 N 142/5/2092 зазначено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ, в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарного виду.

Системний аналіз даних положень законодавства дає підстави для висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, тоді йому відшкодовується вартість транспортного засобу до ДТП, а залишки транспортного засобу передаються особі, яка здійснила відшкодування.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне транспортне страхове бюро України.

Виходячи з викладеного, давши правильну оцінку обставинам справи, враховуючи, що позивач не визнав свій автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишив його собі, страховик виплатив йому страхове відшкодування у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тобто відшкодував заподіяну майнову шкоду в повному обсязі, таке відшкодування знаходилося в межах ліміту відповідальності за договором страхування, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення відшкодування шкоди з винного у ДТП відповідача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, в розмірі 88800 грн.(вартість залишків пошкодженого автомобіля).

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб'єктивного тлумачення позивачем норм права, які регулюють спірні правовідносини та не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

Доводів в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді