Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/20923/15-ц

провадження № 61-10680св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві,

представники позивача: ВасильківськийБорис Геннадійович, Васильківська Надія Іванівна,

відповідач - Головне управління Держпраці у Київській області,

представники відповідача: ЧичканьСвітлана Дмитрівна, Саркієва Євгенія Родіонівна,

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕН Інжиніринг»,

представник третьої особи 1 - ДуньВіталій Валерійович,

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_10,

представник третьої особи 2 - ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі судді Чобіток А. О. від 22 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕН Інжиніринг», ОСОБА_10, про скасування актів за формою Н-1 та Н-5.

Позовна заява мотивована тим, що 09 грудня 2014 року під час проведення робіт на покрівлі будівлі приватного акціонерного товариства «МТС Україна» із ОСОБА_10 стався нещасний випадок, який комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку кваліфікувала як такий, що пов'язаний з виробництвом і склала акт за формою Н-5. Позивач стверджує, що нещасний випадок із ОСОБА_10 не є страховим випадком, оскільки його причиною був алкогольний стан працівника.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив скасувати акт про проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 23 лютого 2015 року, що стався із ОСОБА_10 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 23 лютого 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався у позові, оскільки перебування працівника у стані алкогольного сп'яніння не було єдиною причиною настання нещасного випадку, а існували й інші технічні та організаційні причини його настання.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року замінено позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві його правонаступником - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що заявник не надав суду мотивованої заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року, зазначені в ухвалі апеляційного суду недоліки в установлений судом строк не усунув.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок технічної помилки направлення поштових відправлень апеляційна скарга, після отримання 23 серпня 2017 року повного тексту рішення суду першої інстанції, 01 вересня 2017 року була направлена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а не через районний суд в порядку, передбаченому частиною першою статті 296 ЦПК України 2004 року. У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю представника управління Васильківського Б. Г. з 14 вересня по 23 жовтня 2017 року, у провадженні якого знаходилася дана справа, апеляційна скарга до місцевого суду була подана лише 28 жовтня 2017 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частиною першою статті 358 ЦПК України 2017 року передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2017 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві як правонаступник позивача подало до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року разом із клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. Як на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження заявник посилався на те, що повний текст оскаржуваного рішення отримав лише 23 серпня 2017 року (а. с. 103-132).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року замінено позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві його правонаступником - Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року залишено без руху та надано строк у тридцять днів з дня отримання копії цієї ухвали для звернення до апеляційного суду із мотивованою заявою із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення. Визнаючи наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не поважними, апеляційний суд виходив із того, що перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції розпочався з дня отримання його повного тексту - 23 серпня 2017 року та закінчився 04 вересня 2017 року. Проте апеляційна скарга була подана лише 28 жовтня 2017 року.

15 грудня 2017 року на адресу апеляційного суду на виконання вимог ухвали від 16 листопада 2017 року заявник подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Як на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження заявник посилався на те, що представник управління Васильківський Б. Г. з 14 вересня по 23 жовтня 2017 року перебував на лікуванні, тому не міг вчасно подати апеляційну скаргу після отримання повного текстурішення суду першої інстанції.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що під час проголошення 06 червня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва рішення представник позивача Васильківська Н. І. була присутньою у судовому засіданні та отримала вступну і резолютивну частини судового рішення (а. с. 78, 82).

В силу вимог частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року перебіг строку на апеляційне оскарження судового рішення для позивача розпочався з 07 червня 2016 року та закінчився 16 червня 2016 року.

Несвоєчасне отримання позивачем повного тексту оскаржуваного судового рішення (23 серпня 2017 року) може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Проте, отримавши копію повного тексту оскаржуваного судового рішення 23 серпня 2017 року, заявник апеляційну скаргу подав лише 28 жовтня 2017 року, тобто поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року.

Доводи заявника про неможливість своєчасного подання апеляційної скарги у зв'язку із перебуванням його представника на лікуванні не заслуговують на увагу, оскільки заявником є юридична особа, тому тимчасова непрацездатність одного із її працівників не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Крім того, із наданих представником заявника копій листів непрацездатності вбачається, що останній перебував на лікарняному з 14 вересня 2017 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження (а. с. 141-143).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України 2017 року, апеляційний суд правильно виходив із того, що підстави, на які посилається заявник, не є поважними. Заявник не надав суду доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені в ухвалі апеляційного суду недоліки в установлений судом строк не усунув.

Доводи касаційної скарги про порушення заявником з технічних причин порядку направлення апеляційної скарги до суду на правильність висновку апеляційного суду не впливають та не узгоджуються з матеріалами справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило