Провадження №: 6/752/943/18
У Х В А Л А

іменем України

12.12.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання останньою своїх зобов'язань за рішенням Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 96 421,48 грн. та за рішенням Господарського суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мірс» заборгованості у розмірі 158 340,00 грн., обґрунтоване ухиленням ОСОБА_2 від виконання останніх, а також безрезультатністю вжитих заходів виконавчого провадження.

Приватний виконавець для розгляду подання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що вказане подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 57151250, до складу якого входять:

- ВП № 56459630 щодо примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/12053/17 від 16.05.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 96 421,48 грн.;

- ВП № 57150978 щодо примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/5396/18 від 27.07.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мірс» заборгованості у розмірі 158 340,00 грн.

22.05.2018 року керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56459630 та направлена сторонам до відома. Так, даною постановою було зобов'язано боржника подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно.

05.09.2018 року керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57150978 та направлена сторонам до відома. Так, даною постановою було зобов'язано боржника подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно.

05.09.2018 року керуючись ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», вищевказані виконавчі провадження об'єднанні у зведене виконавче провадження № 57151250.

Дані постанови боржник не отримала особисто, про що свідчить повернення постанов з конвертом до офісу приватного виконавця з відміткою поштового відділення зв'язку за закінченням терміну зберігання.

В рамках зведеного виконавчого провадження здійснено такі виконавчі дії:

22.05.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідний запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику на праві власності нерухоме майно не належить.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник офіційно не працює, на обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває, пенсію не отримує.

Згідно відповіді ДФС боржником відкрито рахунок в ПАТ «АЛЬФА-БАНК» у м. Києві.

Постановою про арешт коштів боржника від 01.06.2018 даний розрахунковий рахунок арештовано.

Перевіркою встановлено, що на арештованому рахунку кошти боржника відсутні.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві земельні ділянки, які зареєстровані на праві власності за боржником, на території міста Києва відсутні.

Згідно відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» боржнику на праві власності нерухоме майно не належить.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві у боржника відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області у боржника відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Згідно відповіді Адресного бюро встановлено, що боржник в м. Києві не зареєстрований.

18.06.2018 року на адресу боржника: АДРЕСА_1, направлено виклик приватного виконавця, яким зобов'язано останню з`явитись до виконавця 18.06.2018 року.

Даний виклик боржник не отримала особисто, про що свідчить повернення виклику з конвертом до офісу приватного виконавця з відміткою поштового відділення зв'язку за закінченням терміну зберігання.

Згідно відповіді Головного управління ДМС України в м. Києві ОСОБА_2 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ № 093860 від 29.05.2013, орган, що видав, - 8099.

Відповідно до інформації, зазначеної в обліковій картці особи, боржник проживає за адресою: АДРЕСА_2.

10.07.2018 року на адреси боржника: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, направлено вимоги приватного виконавця, якою зобов'язано останнього виконати рішення суду.

Дані вимоги боржник не отримала особисто, про що свідчить повернення вимог з конвертом до офісу приватного виконавця з відміткою поштового відділення зв'язку за закінченням терміну зберігання.

13.07.2018 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1, та встановлено, що боржниця орендує цю квартиру, перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері ніхто не відчинив, залишено виклик та вимога, про що складено приватного виконавця.

05.09.2018 року на адресу боржника: АДРЕСА_1, направлено виклик приватного виконавця, яким останню зобов'язано з`явитись до виконавця 12.09.2018 року.

В назначений день та час боржник до приватного виконавця не з'явилась, про причини неявки не повідомила, про що 12.09.2018 року приватним виконавцем складено акт.

08.10.2018 року на адресу боржника направлено виклик приватного виконавця, яким останню зобов'язано з`явитись до виконавця 12.10.2018 року.

Даний виклик боржник не отримала особисто, про що свідчить повернення виклику з конвертом до офісу приватного виконавця з відміткою поштового відділення зв'язку за закінченням терміну зберігання.

Виїздом приватного виконавця за адресою: АДРЕСА_1, боржника не знайдено, двері ніхто не відчинив, залишено вимогу, про що складено акт приватного виконавця від 04.10.2018 року.

11.10.2018 року до Дарницького районного суду міста Києва направлено подання про примусовий привід боржника.

Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва № 753/20047/18 від 01.11.2018 року подання про примусовий привід боржника задоволено, однак, станом на момент написання подання рішення Дарницького районного суду щодо примусового приводу боржника органами поліції не виконано.

Виїздом за адресою: АДРЕСА_1, боржника не знайдено, двері ніхто не відчинив, залишено вимогу, про що складено акт приватного виконавця від 25.10.2018 року.

На адресу боржника неодноразово скеровано виклики, якими останню зобов'язано з'явитись на прийом до приватного виконавця та виконати вимоги щодо повідомлення про виконання рішення суду, надання необхідної інформації в ході виконання рішення та належного на праві власності майна.

Однак, боржник проігнорувала законні вимоги приватного виконавця та до виконавця не з'явилась, жодної інформації про майно, на яке можливо звернути стягнення відповідно до вимог Закону для виконання виконавчого документа, та пояснень про причини невиконання рішення суду боржник не надала.

Отже, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_2, будучи обізнаною як про ухвалення судових рішень, так і про наявність відкритого виконавчого провадження, з часу відкриття провадження жодної суми в рахунок погашення боргу не сплатила і не сплачує.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У своєму Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної силі утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними і нести шкоду стороні у провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1-4 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається факт умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання власних боргових зобов'язань.

Оскільки боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, про що об'єктивно свідчать наявні матеріали подання, суд вважає, що останнє підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до моменту виконання нею своїх зобов'язань у ВП № 56459630 щодо примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/12053/17 від 16.05.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 96 421,48 грн.; у ВП № 57150978 щодо примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/5396/18 від 27.07.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мірс» заборгованості у розмірі 158 340,00 грн. (зведене виконавче провадження АСВП № 57151250).

Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя В.С. Хоменко