Справа №443/1780/16-ц
Провадження №2/443/152/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 листопада 2018 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коліщук З.М., з участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті-ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_8 - голова двору, ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_4 (онук), ОСОБА_9 (онучка), ОСОБА_10 (онучка), ОСОБА_11 (онучка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/6 житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_7 померла її баба по лінії матері- ОСОБА_8.. Після її смерті відкрилась спадщина на належну померлій 1/6 частку спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті, померла не розпорядилась вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Спадкоємець першої черги за законом її мати- ОСОБА_2. відмовляється від вказаної спадкової частки на її користь. Також вона відмовляється від належної їй частки у майні колгоспного двору, як і відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в її користь. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання прийняти спадщину, яку фактично прийняла, оскільки вчинила дії, які свідчать про вступ нею у володіння спадковим майном, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті -ОСОБА_8, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали заяви про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, яке виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів 19.10.1989 року та долученою довідкою №228 від 20.01.2009 року, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_8, а його членами були: ОСОБА_11 (дочка), ), ОСОБА_4 (онук), ОСОБА_9 (онучка), ОСОБА_10 (онучка), ОСОБА_11 (онучка) ( арк. справи 7, 9).

Згідно із технічним паспортом від 30 червня 2016 року на житловий будинок АДРЕСА_1, загальна площа вказаного будинку становить 87,3 кв.м.(житлова 55,6 кв.м.). Рік забудови - 1975. Інвентаризаційна вартість - 396379 грн. (арк. справи 10-13).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_12-голова двору, ОСОБА_11 (дочка), ), ОСОБА_4 (онук), ОСОБА_9 (онучка), ОСОБА_10 (онучка), ОСОБА_11 (онучка) -члени двору. Частка кожного члена двору становила 1/6.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_7, в с. Дуліби Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_8- голова двору, про що 25 травня 1991 року зроблено відповідний актовий запис №18 та відділом реєстрації актів цивільного стану Жидачівського рую Львівської області, 13 грудня 2007 року, повторно видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (арк. справи 6).

Спадщина відкрилася в цей же день, ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Судом встановлено, що спадщина померлої складається із 1/6 житловий будинок в АДРЕСА_1.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_12 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконкомом Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 20 січня 2009 року за вих. №228. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день смерті ОСОБА_12 разом з нею була зареєстрована та проживала дочка ОСОБА_2 ( арк. справи 7).

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження НОМЕР_2 та свідоцтва про одруження НОМЕР_3, що відповідач-ОСОБА_2. є рідною дочкою ОСОБА_8.(спадкодавця) (арк. справи 15).

За вказаних обставин, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 є відповідач ОСОБА_2 (дочка), яка відповідно до посвідченої належним чином письмової заяви відмовилась від належної їй частки у спадковому майні та майні колгоспного двору на користь позивача, яка є її дочкою (арк. справи 16).

Також, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що кожен із них відмовляється від належної кожному із них частки, як члену колгоспного двору, а тому враховуючи визнання ними позовних вимог, суд приходить до висновку, що вказані відмови на користь позивача (арк. справи 18,21,25, 28).

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який внаслідок відмови від прийняття спадщини спадкоємця за законом ОСОБА_2, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла, оскільки прийняла її вступивши у володіння спадковим майном, у законодавчо визначений строк не відмовилася від неї і звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №434/02-31 від 17 червня 2016 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби на спадкове майно, у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів (арк. справи 30).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; права відповідачів не порушуються; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті її баби - ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на житловий будинок, загальною площею 87,3 кв. м., житловою площею 55,6 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: с. Дуліби, Жидачівського району, Львівської області, паспорт НОМЕР_4. Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: с. Дуліби, Жидачівського району, Львівської області, паспорт НОМЕР_5.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: с. Дуліби, Жидачівського району, Львівської області, паспорт НОМЕР_6.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації: с. Дуліби, Жидачівського району, Львівської області, паспорт НОМЕР_7.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації: АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_8. Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце реєстрації: м.Ходорівс. Дуліби, Жидачівського району, Львівської області, паспорт НОМЕР_9

Суддя З.М.Коліщук