г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/319/18
Номер провадження 2/213/528/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

за участі:

секретарів судового засідання - Малініної А.М., Гукової Л.М.,

Стаматової А.В.,

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

відповідачів - Оксамитної Наталії Василівни,

ОСОБА_6,

представника відповідачів - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Державного нотаріуса П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитної Наталії Василівни, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання незаконними відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дій та рішення нотаріуса, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому був уточнений в редакції від 31 січня 2018 року, зареєстрований в суді 15.03.2018 року (а.с. 37-45), в якому просить визнати незаконним рішення Державного нотаріуса П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитної Наталії Василівни про визнання ОСОБА_8 спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9, а також визнати незаконною відмову зазначеного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 17 березня 2017 року Державним нотаріусом П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Наталією Василівною було відкрито спадкову справу у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 - чоловіка ОСОБА_3. Спадкова справа була заведена на підставі заяви ОСОБА_6 та свідоцтва про смерть ОСОБА_9. В свідоцтві про смерть виданого 29 вересня 2016 року Департаментом Охорони Здоров'я Штату Вашингтон, окрім інших відомостей, зазначено, що померлий був одружений з ОСОБА_3, місце проживання подружжя АДРЕСА_6 та тривалість проживання за цією адресою 10 місяців.

Далі позивач зазначає, що після заведення спадкової справи державним нотаріусом був скерований запит до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради щодо підтвердження місця реєстрації ОСОБА_9. У відповідь на даний запит було підтверджено, що померлий був зареєстрований за адресою АДРЕСА_7 На думку позивача державний нотаріус свідомо чи через не обізнаність правових норм, якими він зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, допустив відкриття спадкової справи та визначення кола спадкоємців з грубим порушенням. Встановлення місце відкриття спадщини процедурно має важливе значення. Перш за все - від місця відкриття спадщини залежить до нотаріуса якого саме нотаріального округу слід звертатися, по-друге - територіально вживаються заходи охорони спадкового майна та управління ним, по - третє - це підсудність пред'явлення вимог кредиторів, тощо. Відповідно до п. 1.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 документами, які встановлюється місце відкриття спадщини є довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 2.1 даного Порядку визначено, що заведення спадкової справи здійснюється за місцем відкриття спадщини на поданих спадкоємцями відповідних заяв. Тобто, заведенню спадкової справи, повинно передувати надання нотаріусу відповідних документів, з яких вбачається місце відкриття спадщини. Згідно п. 1.14. Порядку у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.

Позивач далі зазначає, що нотаріусом не дотримано даної вимоги, не встановлено місце відкриття спадщини перед заведенням спадкової справи, а вже після її заведення, направлено запит до Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради про підтвердження відомостей щодо останнього місця реєстрації. З отриманої відповіді вбачається, що надається інформація про місце реєстрації ОСОБА_9, а не про фактичне місце проживання. На думку позивача, державний нотаріус, повинна була роз'яснити ОСОБА_6 про право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини, оскільки, по-перше, відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини, по-друге, було надано свідоцтво про смерть з якого вбачалось, що ОСОБА_9 проживав на територій США, при цьому не було надано документів з яких би вбачалось, що спадкодавцю належить будь-яке майно на території України, єдине щодо якого допускається оформлення спадщини за національним законодавством, згідно положень Закону України «Про міжнародне приватне право». Місцем відкриття спадщини визначається останнє місце проживання особи, яке досить часто не співпадає з місцем реєстрації такої. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Правові норми України, які врегульовують порядок прийняття та оформлення спадщини, дійсно визначають, що свідоцтво про смерть не являється документом за яким підтверджується місце відкриття спадщини. Така норма обумовлена самою формою свідоцтва про смерть, в якій вказується виключно прізвище ім'я по-батькові померлої особи, вік, місце смерті, місце державної реєстрації факту та органу який видав свідоцтво. Проте, форма свідоцтва про смерть, що видається шт. Вашингтон США, значно відрізняється від форми свідоцтва, яке видається органами реєстрації актів цивільного стану України. Зокрема, в ньому зазначається місце і термін проживання особи, сімейний стан, дані батьків. Саме даний документ був наданий ОСОБА_6 державному нотаріусу. Відповідно, державному нотаріусу - Оксамитній Н.В., ознайомившись зі змістом свідоцтва про смерть ОСОБА_9 29 вересня 2016 року Департаментом Охорони Здоров'я Штату Вашингтон було достеменно відомо, що в даному випадку має місце іноземний елемент, а відповідно правовідносини зі спадкування врегульовуються нормами ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», яким визначено, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Заповіт ОСОБА_9 не складався. Останнім місцем проживання - АДРЕСА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Окрім того, спадкодавець не мав декілька місць проживання, а проживав виключно за вказаною адресою.

Додатково позивач зазначає, що ОСОБА_9 не зважаючи на реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1, не проживав за такою, ще з 2001 року, оскільки навчанням та працював у м. Києві. З 2009 року по 2011 рік навчався в Harvard Business School (Бостон, Массачусетс, США).В подальшому він три роки працював на територій Російської Федерації, а з 2011 року і до часу смерті був працівником McKinsey&aце;Company (Російська Федерація, м. Москва). З 2012 року фактично проживав на території США. Стаття 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» імперативно, визначає, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Заповіт ОСОБА_9 не складався. Останнім місцем проживання - АДРЕСА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Окрім того, спадкодавець не мав декілька місць проживання, а проживав виключно за вказаною адресою.

Далі позивач зазначає, що з копії матеріалів спадкової справи вбачається, що Державний нотаріус - Оксамитна Н.В., включила до кола спадкоємців ОСОБА_8, хоча норми ст. 1269 Цивільного кодексу України, яка є імперативною, встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Така заява подається до нотаріуса спадкоємцем особисто в строк у шість місяців з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Державний нотаріус - Оксамитна Н.В. в телефонній розмові пояснила, що вона самостійно прийняла рішення щодо включення ОСОБА_8 до кола спадкоємців, шляхом закликання спадкоємців та встановлення, що дана особа є матір'ю спадкодавця, керуючись якою правовою нормою невідомо. Позивач зазначає, що така позиція нотаріуса наводить на припущення її упередженості та особистої зацікавленості, оскільки, якщо нотаріус самостійно вирішила залучити ОСОБА_8 до кола спадкоємців шляхом закликання, при цьому не отримавши від останньої заяви про прийняття спадщини, як цього вимагає Закон, то виникає логічне запитання, чому ж нотаріусом не було прийнято аналогічного рішення відносно дружини спадкодавця - ОСОБА_3, і це при тому, що ОСОБА_6, як на підставу заведення спадкової справи, було подано державному нотаріусу свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 виданого 29 вересня 2016 року Департаментом Охорони Здоров'я Штату Вашингтон, з якого чітко вбачається, що він одружений з ОСОБА_3, місце проживання подружжя АДРЕСА_6 та тривалість проживання за цією адресою 10 місяців.

29 травня 2017 року позивачем була направлена до Державного нотаріуса Оксамитної Н.В. заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки вона припускає наявність права власності на нерухоме майно за ОСОБА_9 на території України, а в силу норм ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а рухомого майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Державний нотаріус Оксамитна Н.В. у відповідь на її заяву листом від 19.07.2017 року повідомила, що нею пропущений строк для прийняття спадщини і такий може бути поновлений у судовому порядку. Про не законність та абсурдність такої позиції свідчать норми ст. 1268 ЦК України, які визначають, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Законодавець зобов'язує, спадкоємців, які бажають прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем, подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Тобто, правові норми Цивільного Кодексу України, що врегульовують відносини спадкового права, визначають, необхідність звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса виключно тих осіб, які не проживали разом зі спадкодавцем. При цьому вимога щодо звернення з такою заявою спадкоємцю, який постійно проживав з спадкодавцем, відсутня. Аналогічно, пунктом 4.11. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентовано, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. Правова позиція застосування положень ст. 1268 Цивільного кодексу України викладена в численних Постановах Верховного суду України, та зокрема в п. 2 Листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яким визначено, що «За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин З, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном із дозволу органу опіки та піклування (встановлених частинами 2-4 ст. 1273 ЦК)». ВСУ однозначно висловив правову позицію щодо ст. 1268 ЦК України, зазначивши, що у випадках якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. З ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Окрім того, відповідно до п.3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Законодавець чітко визначає, що єдиним фактом не прийняття спадщини спадкоємцем, який проживав зі спадкодавцем на момент його смерті є подання заяви про відмову у прийняття спадщини. Така заява мною - ОСОБА_3 до органів нотаріату не подавалась.

Позивач додатково зазначає, що в супереч норм Закону України « Про нотаріат», і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 та Методичних рекомендації щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалені Рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29.01.2009 року до даного часу не спромігся вчинити елементарних, необхідних дій щодо встановлення спадкової маси, шляхом направлення відповідних запитів до реєструючи органів про наявність нерухомого майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_9 на території України. Документів які встановлюють склад спадкової маси, щодо нерухомого майна відсутні, а це як раз те майно, виключно на яке нотаріус на територій України уповноважений видати свідоцтво про право на спадщину за законом в силу ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право». З наведеного вбачається, що Державний нотаріусом П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. грубо порушила норми щодо порядку заведення спадкової справи - без встановлення місця відкриття спадщини, не законно включено до кола спадкоємців ОСОБА_8, хоча дана особа не подавала заяву про прийняття спадщини, до даного часу на визначено спадковому масу, спадкування якої допускається згідно права України, та безпідставно відмовлено позивачу у визнанні її спадкоємцем, який прийняв спадщину, застосувавши до неї норми ст. 1269 ЦК України, щодо обов'язку спадкоємців, які не проживали зі спадкоємцем на час його смерті, подати заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін.

В судовому засіданні позивач та її представник позов, який був уточнений в редакції від 31 січня 2018 року, зареєстрований в суді 15.03.2018 року (а.с. 37-45), кожна окремо підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник, кожний окремо позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю. Відзив на позов стороною відповідача наданий суду 16.05.2018 року (а.с. 93-96). У свою чергу відповідач ОСОБА_6 пояснив суду, що його син ОСОБА_9 проходив лікування у США, у зв'язку з чим мешкав там тимчасово, його постійне місця проживання і раніше, і на момент смерті було зареєстроване за адресою АДРЕСА_8.

Відповідач державний нотаріус П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні повністю. З її боку письмові заперечення на позов подані до суду 11.04.2018 року (а.с. 67-68).

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про реєстрацію шлюбу № НОМЕР_6 штата Массачусетс ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, був одружений з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Бостон 8 серпня 2015 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9, який є сином відповідачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_8, помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого 29 вересня 2016 року, згідно якого, місто його смерті - штат Вашингтон м. Сієтл, США (а.с. 14).

Вказані обставини сторонами визнаються однаково.

Як встановлено судом, спір між сторонами виник з приводу дій державного нотаріуса П'ятої криворізької державної нотаріальної контори - на думку позивача державний нотаріус П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. прийняла два незаконних рішення - незаконне рішення про визнання ОСОБА_8 спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9, а також незаконно відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9

Сторона відповідача, за представництвом адвоката ОСОБА_7 заперечує проти вказаного, зазначаючи, що рішення щодо відкриття спадщини та визначення кола спадкоємців є законним, а відмови нотаріуса взагалі не було, оскільки позивач назвав відмовою лист-відповідь зазначеного нотаріуса, що не є відмовою. Безпосередньо відповідач ОСОБА_6 вказав, що його син проходив лікування у США, у зв'язку з чим мешкав там тимчасово, його постійне місця проживання і раніше, і на момент смерті було зареєстроване за адресою АДРЕСА_9

У свою чергу відповідач державний нотаріус П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. заперечувала проти доводів позивача, зазначивши, що вона діяла в межах закону - пунктів 2.1, 1.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, крім того, згідно п. 4.14 Глави 10 вказаного порядку нею відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину через наявність спору між спадкоємцями щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину.

Перевіряючи доводи сторін наданими доказами та діючими нормами чинного законодавства суд встановив наступне.

Згідно довідки № 2171 завідувача відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка була видана на запит завідуючої П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитної Н.В., ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 23.09.2016 року на день своєї смерті мав реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_8, за цією адресою на день його смерті проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с. 13 зворотня сторона).

17.03.2017 року ОСОБА_6 звернувся до П'ятої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_9 (а.с. 15).

За заявою від 29.05.2017 року ОСОБА_3 звернулась в органи нотаріату (або всім, кого це стосується) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9, яка була отримана П'ятою криворізької державної нотаріальної контори 19.07.2017 року (а.с.12).

Листом від 19.07.2017 року завідувач П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. відповіла ОСОБА_3, що через пропущений строк для прийняття нею спадщини нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, пропущений з поважної причини строк може бути поновлений у судовому порядку (а.с. 18).

Згідно листа № 1170/02-14 від 16.08.2017 року завідувач П'ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. дала наступну відповідь ОСОБА_3 - після смерті ОСОБА_9 за заявою його батька, що надав довідку з останнього постійного місця реєстрації спадкодавця, який на день смерті з реєстрації не знятий, тому вважається таким, що зареєстрований в Україні, заведено спадкову справу № 71/2017, як того вимагає Порядок вчинення нотаріальної дії. Спадкоємці, що прийняли спадщину повідомили нотаріусу про наявні суперечки стосовно спадщини між батьками померлого і дружиною спадкодавця та одержали 31 липня 2017 року відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину згідно ст. 49 Закону України "Про нотаріат". Таким чином нотаріус, зупинив провадження до вирішення спору між батьками та дружиною у судовому порядку, жодним чином не порушила закон і її права (а.с. 19).

Таким чином, судом встановлено, що повідомлені позивачем обставини - рішення нотаріуса про визнання ОСОБА_8 спадкоємцем, що прийняв спадщину і рішення нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 фактично не відповідають дійсності, зокрема таких рішень взагалі не існує - у першому випадку ОСОБА_8 не визнавали спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9, такого рішення нотаріусом не приймалось і фактично не існує, у другому випадку позивачу не відмовляли у видачі згаданого свідоцтва про право на спадщину за законом, фактично є лише листи - роз'яснення вказаного нотаріуса Оксамитної Н.В. стосовно пропуску строку та наявності спору між усіма спадкоємцями. При цьому, фактично, відкрите спадкове провадження за письмовою заявою ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_9 було офіційно зупинено через наявність спору між спадкоємцями щодо кола спадкоємців, відповідачі по цій справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 31.07.2017 року отримали від нотаріуса Оксамитної Н.В. Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 згідно ст. 49 Закону України "Про нотаріат".

Суд також знаходить цілком обґрунтованою думку державного нотаріуса Оксамитної Н.В. стосовно того, що оскільки ОСОБА_8 на час смерті сина, спадкодавця ОСОБА_9, і відкриття спадщини мала офіційну реєстрацію постійного місця проживання ту ж саму, що і спадкодавець то вона, за приписами частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, у разі, якщо вона не заявила відмову від неї у встановлені законом строки. Отже, в даному випадку, оскільки від ОСОБА_8 до нотаріуса не поступило відмови від спадщини, в дію автоматично вступили вказані норми закону не за бажанням певного нотаріуса, а у зв'язку з тим, що цей закон є діючим і для цього нотаріусу не потрібно приймати окремого рішення, якого вона, до речі, і не приймала.

Судом також не знайдено доказів того, що позивач ОСОБА_3 особисто або через свого представника зверталась безпосередньо до П'ятої криворізької державної нотаріальної контори з певною заявою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд знаходить, що стороною позивача не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, таким чином позов є необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 7-13, 19, 23, 28, 76-83, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 до Державного нотаріуса П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитної Наталії Василівни, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання незаконними відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дій та рішення нотаріуса.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв'язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_3, місце проживання зареєстроване за адресою: 79010, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Представник позивача - ОСОБА_4, місце проживання зареєстроване за адресою: 79070, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач - Державний нотаріус П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Наталія Василівна, місце знаходження: АДРЕСА_10

Відповідач - ОСОБА_6, місце проживання зареєстроване за адресою: 50102, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3.

Відповідач - ОСОБА_8, місце проживання зареєстроване за адресою: 50102, АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_4.

Представник відповідача - ОСОБА_7, місце знаходження: 50006, АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_5

Дата складення повного судового рішення - 29 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.