Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 405/6250/15-ц

провадження № 61-21210св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

відповідач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 січня 2017 року у складі судді: Плохотніченко Л. І. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Кіселика С. А., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та розподіл майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 06 листопада 2010 року перебував у шлюбі з відповідачем. У період шлюбу сторонами була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_2. Вказував, що в день придбання вказаної двокімнатної квартири позивачем було продано однокімнатну квартиру, яка належала йому на праві особистої приватної власності, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1. 19 лютого 2011 року позивач продав вказану квартиру та з різницею в одну годину придбав двокімнатну квартиру. Отримані 24 000 грн від продажу однокімнатної квартири були ним витрачені на придбання двокімнатної квартири, яка коштувала 31 000 грн у зв'язку з чим вважав, що квартира частково була придбана ним за особисті кошти, а тому поділу підлягає лише та частина, яка придбана за спільні кошти.

Після розірвання шлюбу вони з відповідачем не можуть досягти згоди щодо належності зазначеного майна та просив визнати за ним право особистої приватної власності на 24/37 частки квартири, а також розділити майно, визнавши на ОСОБА_2 право власності на 7/62 частини квартира та ОСОБА_3 право власності на 7/62 частини квартири АДРЕСА_2.

Під час розгляду справи позивач збільшував та уточнював позовні вимоги та остаточно просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на 24/31 частини квартири АДРЕСА_2 та визнати спільним майном подружжя 7/31 частини квартири АДРЕСА_2, а також стінку для кімнати «Магнат» вартістю 3 200 грн, диван-куточок «Патріція» вартістю 3 500 грн, телевізор «SAMSUNG» вартістю 5 642,73 грн, ноутбук «Айсер» Єспає» вартістю 4 610,63 грн, телевізор «SAMSUNG» вартістю 2 957,70 грн, швейну машину «MINERVA M190» вартістю 948 грн, мультиварку вартістю 2 238,29 грн, кухонний гарнітур вартістю 1 500 грн, набір меблів прихожої вартістю 2 000 грн, газову плиту вартістю 1 000 грн, диван-ліжко вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч вартістю 1 700 грн, машину для мелення кави вартістю 800 грн, блендер вартістю 500 грн.

У порядку поділу майна виділити йому 7/31 частини квартири АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 стінку для кімнати «Магнат» вартістю 3 200 грн, диван-куточок «Патріція» вартістю 3 500 грн, телевізор «SAMSUNG» вартістю 5 642,73 грн, ноутбук «Айсер» Єспає» вартістю 4 610,63 грн, телевізор «SAMSUNG» вартістю 2 957,70 грн, швейну машину «MINERVA M190» вартістю 948 грн, мультиварку вартістю 2 238,29 грн, кухонний гарнітур вартістю 1 500 грн, набір меблів прихожої вартістю 2 000 грн, газову плиту вартістю 1 000 грн, диван-ліжко вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч вартістю 1 700 грн, машину для мелення кави вартістю 800 грн, загальною вартістю 32 417,13 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем проживали тривалий час без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та накопичували кошти на придбання квартири. Під час перебування з позивачем за первісним позовом у шлюбі вони придбали спірну квартиру. Вказувала, що не всі кошти, отримані ОСОБА_2 від реалізації квартири, яка йому належала на праві особистої приватної власності, були сплачені на придбання спірної квартири. Зазначала, що частково квартира була придбана і за її особисті кошти, отримані від реалізації сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а також кошти, отримані нею як орендна плата від орендаря ТОВ «Агровіта В».

Вважала, що оскільки шлюбний договір не укладався і на день купівлі-продажу спірної квартири у обох була рівна сума коштів на її придбання, то справедливим буде поділ спірної квартири порівну.

ОСОБА_3 просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя виділити та визнати за нею право спільної часткової власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 без виділу частки в натурі. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію ? частки у праві спільної сумісної власності рухомого майна у розмірі 12 569,86 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя задоволено частково:

1) визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 24/31 частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, що складається з коридору 6,3 кв. м, кімнати 9,6 кв. м, кімнати 14,7 кв. м, кухні 5,7 кв. м, кладової 1,1 кв. м, балкона (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0, 75 кв. м.

2) визнано спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 7/31 частин квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, що складається з коридору 6,3 кв. м, кімнати 9,6 кв. м, кімнати 14,7 кв. м, кухні 5,7 кв. м, кладової 1,1 кв. м, балкона (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,75 кв. м, а також наступне рухоме майно: стінку для кімнати «Магнат», вартістю - 3 200 грн, диван - куточок «Патріція», вартістю 3 500 грн, телевізор «Самсунг», вартістю 5 642,73 грн, ноутбук «Айсер» Єспає», вартістю 4 610,63 грн, мультиварку, вартістю 2 238,29 грн, кухонний гарнітур, вартістю 1 500 грн, набір меблів прихожої, вартістю 2 000 грн, газову плиту, вартістю 1 000 грн, диван - ліжко 1 500 грн, мікрохвильову піч, вартістю 1 700 грн, машину для мелення кави, вартістю 800 грн, блендер, вартістю 500 грн, всього на 31 149,35 грн.

3) у порядку поділу майна виділено ОСОБА_2 - 7/62 частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, що складається з коридору 6,3 кв. м, кімнати 9,6 кв. м, кімнати 14,7 кв. м, кухні 5,7 кв. м, кладової 1,1 кв. м, балкона (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,75 кв. м.

4) у порядку поділу майна виділено ОСОБА_3 наступне рухоме майно: телевізор «Самсунг», вартістю 5 642,73 грн, ноутбук «Айсер» Єспає», вартістю 4 610,63 грн, мультиварку, вартістю 2 238,29 грн, кухонний гарнітур, вартістю 1 500 грн, набір меблів прихожої, вартістю 2 000 грн, газову плиту, вартістю 1 000 грн, диван-ліжко 1 500 грн, мікрохвильову піч, вартістю 1 700 грн, машину для мелення кави, вартістю 800 грн, всього на 23 949,35 грн.

5) в іншій частині позову відмовлено.

6) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 861,20 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково:

1) визнано право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 7/31 частин квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, що складається з коридору 6,3 кв. м, кімнати 9,6 кв. м, кімнати 14,7 кв. м, кухні 5,7 кв. м, кладової 1,1 кв. м, балкона (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,75 кв. м.

2) у порядку поділу майна виділено ОСОБА_3, - 7/62 частини квартири АДРЕСА_2, загальною площею 41,8 кв. м, житловою площею 24,3 кв. м, що складається з коридору 6,3 кв. м, кімнати 9,6 кв. м, кімнати 14,7 кв. м, кухні 5,7 кв. м, кладової 1,1 кв. м, балкона (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 0,75 кв. м.

3) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості стінки для кімнати «Магнат» - 1 600 грн та дивану - куточку «Патріція» - 1 750 грн, а всього: 3 350 грн.

4) в іншій частині позову відмовлено.

5) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 487,20 грн.

Рішення суду мотивне тим, що отримані від однокімнатної квартири кошти в сумі 24 000 грн, яка була придбана позивачем за первісним позовом ще до реєстрації шлюбу були витрачені на придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_2, вартість якої на момент придбання складала 31 000 грн. тому 24/31 частини квартири АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_2, а 7/31 частин цієї ж квартири є спільним майном сторін.

Суд першої інстанції вважав доведеним те, що під час шлюбу сторонами спільно було придбано 7/31 частин квартири АДРЕСА_2, а також рухоме майно: стінку для кімнати «Магнат», вартістю - 3 200 грн, диван - куточок «Патріція», вартістю 3 500 грн, телевізор «Самсунг», вартістю 5 642,73 грн, ноутбук «Айсер» Єспає», вартістю 4 610,63 грн, мультиварку, вартістю 2 238,29 грн, кухонний гарнітур, вартістю 1 500 грн, набір меблів прихожу, вартістю 2 000 грн, газову плиту, вартістю 1 000 грн, диван-ліжко, вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч, вартістю 1 700 грн., машину для мелення кави, вартістю 800 грн, блендер, вартістю 500 грн, всього на 31 149,35 грн. Суд встановив, що стінка меблева «Магнат», вартістю 3 200 грн та м`який куточок «Патриція», вартістю 3 500 грн, у квартирі позивача за первісним позовом в наявності відсутні.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 січня 2017 року скасоване і ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково:

1) визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 41,8 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м, що складається з коридору площею 6,3 кв. м, кімнати площею 9,6 кв. м, кімнати площею 14,7 кв.м, кухні площею 5,7 кв. м, кладової площею 1,1 кв. м, балкону площею 0,75 кв. м з урахуванням знижувального коефіцієнту, визнавши по ? частині квартири за ОСОБА_2 та ОСОБА_3

2) визнано спільною сумісною власністю подружжя рухоме майно: стінку для кімнати «Магнат» вартістю 3 200 грн; диван-куточок «Патріція» вартістю 3 500 грн; телевізор «SAMSUNG» вартістю 5 642,73 грн; ноутбук «Айсер» Єспає» вартістю 4 610,63 грн; мультиварку вартістю 2 238,29 грн; кухонний гарнітур вартістю 1 500 грн; набір меблів прихожої вартістю 2 000 грн; газову плиту вартістю 1 000 грн; диван-ліжко вартістю 1 500 грн; мікрохвильову піч вартістю 1 700 грн; машину для мелення кави вартістю 800 грн; блендер вартістю 500 грн, а всього на суму 28 191,36 грн.

4) виключено із спільної сумісної власності подружжя телевізор «SAMSUNG» вартістю 2 957,70 грн та швейну машину «MINERVA M190» вартістю 948 грн.

5) у порядку поділу спільного майна подружжя залишено:

- за ОСОБА_3: стінку для кімнати «Магнат» вартістю 3 200 грн; диван-куточок «Патріція» вартістю 3 500 грн; ноутбук «Айсер» Єспає» вартістю 4 610,63 грн; мультиварку вартістю 2 238,29 грн; кухонний гарнітур вартістю 1 500 грн; набір меблів прихожої вартістю 2 000 грн, всього на суму 17 048,63 грн;

- за ОСОБА_2: телевізор «SAMSUNG» вартістю 5 642,73 грн; газову плиту вартістю 1 000 грн; диван-ліжко вартістю 1 500 грн; мікрохвильову піч вартістю 1 700 грн; машину для мелення кави вартістю 800 грн; блендер вартістю 500 грн, всього на суму 11 142,73 грн.

6) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за різницю вартості виділеного в натурі майна у сумі 2 952,95 грн.

7) в іншій частині у позовних вимогах ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 надала свою згоду на його укладання сторонами та зазначила, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2, а придбана квартира буде вважатись об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу. З урахуванням того, що рухоме майно, яке сторони просять поділити між ними, не є неподільним, тому апеляційний суд зробив висновок, що воно підлягає поділу в натурі з присудженням частини майна позивачеві, іншої частини - відповідачеві. Різниця вартості виділеного в натурі майна у розмірі 2 952,95 грн (17 048,63 грн - 11 142,73 грн = 5 905,90/2) підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року, в якій просить:

- скасувати рішення суду апеляційної інстанції;

- змінити рішення суду першої інстанції в частині розподілу рухомого майна та виділити ОСОБА_3 наступне рухоме майно: стінку для кімнати «Магнат», вартістю - 3 200 грн, диван - куточок «Патріція», вартістю 3 500 грн, телевізор «Самсунг», вартістю 5 642,73 грн, ноутбук «Айсер» Єспає», вартістю 4 610,63 грн, мультиварку, вартістю 2 238,29 грн, кухонний гарнітур, вартістю 1 500 грн, набір меблів прихожої, вартістю 2 000 грн, газову плиту, вартістю 1 000 грн, диван - ліжко 1 500 грн, мікрохвильову піч, вартістю 1 700 грн, машину для мелення кави, вартістю 800 грн, блендер, вартістю 500 грн, всього на 31 149,35 грн;

- виключити з резолютивної частини рішення суду першої інстанції висновок про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості стінки для кімнати «Магнат» - 1 600 грн та дивану - куточку «Патріція» - 1 750 грн,а всього: 3 350 грн.

- в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що належність майна до спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Вказує, що визначаючи правовий режим квартири як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що 24/31 частини спірної квартири придбані за особисті кошти ОСОБА_2, тому є його особистою приватною власністю. Вказує про помилковість висновків апеляційного суду щодо наявності у відповідача за первісним коштів на придбання спірної квартири, оскільки це є припущенням. Стверджує, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимога про припинення частки у спільному майні не заявлялася.

Вказує про помилковість висновку суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості стінки для кімнати «Магнат» - 1 600 грн та дивану - куточку «Патріція» - 1 750 грн, а всього: 3 350 грн., оскільки цим майном ОСОБА_3 розпорядилася самовільно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2017 ОСОБА_3 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити оскаржене рішення без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 06 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

25 травня 2009 року (до укладення шлюбу з ОСОБА_3) ОСОБА_2 купив у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І. А.

Квартиру, яка належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, він продав 19 лютого 2011 року (у період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3) за 24 000 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Березовською О. В. Правочин вчинено о 14 год. 24 хв., що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів.

У цей же день між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Березовською О. В. та зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Правочин вчинено о 15 год. 29 хв., що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів.

Апеляційний суд встановив, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_3 надала свою згоду на його укладання сторонами та зазначила, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2, а придбана квартира буде вважатись об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу, про що свідчить заява одного з подружжя, а саме ОСОБА_3 про згоду на розпорядження майном, підписана особисто ОСОБА_3 Справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Березовською О. В.

У пункті 9 договору купівлі-продажу спірної квартири від 19 лютого 2011 року встановлено, що ОСОБА_2 набуває квартиру за згодою своєї дружини - ОСОБА_3, викладеної у заяві, справжність підпису на якій засвідчено Березовською О. В. - приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 19 лютого 2011 року за реєстровим номером 333.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Апеляційний суд встановив, що будь-якого застереження стосовно того, що спірна квартира (або її частина) набувається позивачем самостійно за власні кошти, які є особистою власністю позивача та не є спільною сумісною власністю подружжя, договір купівлі-продажу спірної квартири від 19 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, не містить.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що спірна квартира набута за час шлюбу за спільні кошти, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що ця квартира є об'єктом права спільної сумісної власності.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Посилання у касаційній скарзі на помилковість висновку суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості стінки для кімнати «Магнат» - 1 600 грн та дивану - куточку «Патріція» - 1 750 грн, а всього: 3 350 грн., оскільки цим майном ОСОБА_3 розпорядилася самовільно, колегія суддів відхиляє. Оскільки у цій частині рішення суду першої інстанції скасоване апеляційним судом, який встановив, що стінка для кімнати «Магнат» вартістю 3200,00 грн та диван-куточок «Патріція» вартістю 3500,00 грн не знаходяться у квартирі АДРЕСА_2 та залишив за ОСОБА_3

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило