Справа № 357/3517/18 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3097/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 49 20.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 серпня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Мережко М.В.,

суддів: Лівінського С.В., Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2014 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово.

Батько дитини, відповідач ОСОБА_3, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в poзміpi 1/4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку ОСОБА_3, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 квітня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі №357/13365/14-ц 2/357/3998/14. (а.с.7)

Сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 8).

Як вказує ОСОБА_2 у позовній заяві, син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Вказаний факт не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 17 червня 2017 року уклав шлюб з ОСОБА_6 (а.с 25). Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 26). Дружина відповідача ОСОБА_6 не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку.

З 18 травня 2018 року відповідач працює на посаді старшого рятувальника дозиметриста аварійно рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНЗ України і його заробітна плата складає 7 629,50 грн (а.с. 31).

Також відповідач надав суду докази того, що щомісячно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, останній раз перераховував кошти 30 березня 2018 року, що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 32-42).

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

На стягнення аліментів має право той з батьків на чиєму утриманні перебуває дитина.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що дитина проживає з позивачем.

Враховуючи всі обставини справи, зокрема, часткове визнання відповідачем позову, надання доказів, того що ОСОБА_3 періодично надає добровільно матеріальну допомогу дитині та має на утриманні ще малолітнього сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Колегія суддів також погоджується із визначеним судом розміром аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме - 1/6 частини всіх видів доходу відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права під час визначення розміру аліментів оцінюються колегією суддів критично, оскільки зводяться до власного тлумачення апелянтом вказаних правових норм.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування цього рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладені норми права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко

Судді С.В. Лівінський

Є.М. Суханова