Справа № 2-3883/11
Провадження № 6/522/420/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа по цивільній справі № 2-3883/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Представник Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» звернувся до суду із письмовою заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа по цивільній справі № 2-3883/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2011 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено, Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту № МL-506/005/2008 від 26.02.2008 р. в загальному розмірі 1 087 809,80 гривень, а також судові витрати, а саме витрати по сплаті держмита в розмірі 1 700 гривень та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 гривень, а всього 1 089 629,80 (один мільйон вісімдесят девять тисяч шістсот двадцять девять грн. 80 коп.) гривень.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 17.4 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановлюється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обовязковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

При цьому, слід зазначити, що виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обовязкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, звернення до виконання судових рішень здійснюється з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження", а також інших актів законодавства. Виконавчі документи, що надсилаються судом на адресу органів державної виконавчої служби, мають відповідати вимогам, установленим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Звернення до виконання судових рішень покладається на суд, що розглянув справу у першій інстанції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Отже, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

Як вбачається з матеріалів справи позивач отримав виконавчий лист стосовно ОСОБА_1 вчасно, а виконавчий лист стосовно другого відповідача - ОСОБА_2 був отриманий вже з пропуском строку предявлення до виконання.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що оскільки рішення суду від 14 листопада 2011 року до теперішнього часу не виконане, тому заява про поновлення строку на його предявлення підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви, у звязку з чим, підлягає задоволенню.

Керуючись п.9, 15.3., 17.4. ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) ЦПК України (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), ст.ст. 1-11, 18, 19, 23,43, 48, 76-81, 223, 258-260, 654, 431, ч.1 ст.446 ЦПК України (в ред. від 03.10.2017р.), суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа по цивільній справі № 2-3883/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Поновити Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» строк на предявлення виконавчого листа до виконання стосовно відповідача ОСОБА_2 по цивільній справі № 2-3883/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Загороднюк

18.05.2018