ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/83/18 Справа № 175/3804/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» у вересні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.5-6/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 липня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання за даним договором. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредитну картку з відповідним лімітом. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 17 липня 2016 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у звязку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 липня 2013 року у розмірі 27 591, 02 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13 141, 40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13 525, 04 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 924, 58 грн. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.138-140/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог банка скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволені., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини відносно неправомірного переведення грошових коштів з карткового рахунку /а.с.143-149/.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті "Голос України" № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Дніпровського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Дніпровського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддів, які входять до складу колегії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

За вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору ОСОБА_1 отримав від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 27, 60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.11/.

Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, яку (картку) відповідач отримав та використала кредитні кошти в своїх цілях.

Дані обставини підтверджені матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відповідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

У порушення умов кредитного договору від 09 липня 2013 року, відповідач свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 17 липня 2016 року складає 29 470, 57 грн., з яких заборгованість за кредитом у розмірі 13 141, 40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 13 525, 04 грн., заборгованість за пенею та комісією 924, 58 грн., штрафи у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1 379, 55 грн. (процентна складова), що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувались умови кредитного договору, в звязку з чим у позивача виникло право вимагати повернення отриманих відповідачем кредитних коштів, відсотків за користування ними та сплати пені та комісії. Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення штрафів суд керувався положеннями ст. 61 Конституції України за якими забороняється подвійна відповідальність у вигляді штрафу та пені за одне й те саме порушення умов договору.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення кредитних коштів з відповідача, оскільки заборгованість виникла у звязку з незаконним заволодінням грошовими коштами з кредитної картки боржника невстановленими особами, колегія суддів виходить з наступного.

З наданих відповідачем пояснень, що викладені в апеляційній скарзі, встановлено, що 26 серпня 2015 року ОСОБА_1 разом з його донькою через термінал самообслуговування було переведено грошові кошти у розмірі 12 437, 50 грн. з карткового рахунку відкритого відповідно до кредитного договору від 09 липня 2013 року на рахунок невстановленої особи.

Про даний випадок відповідач повідомив банк та звернувся до відділу Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Слідчим відділу розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001786 від 27 серпня 2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 невстановленими особами /а.с.180/.

За таких обставин переказ грошових коштів з карткового рахунку здійснено відповідачем особисто з використанням терміналу самообслуговування, що не суперечить вимогам ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні.

Виходячи з умов кредитного договору позичальник на власний розсуд використовує грошові кошти у розмірі встановленого кредитного ліміту на картку та зобовязується їх повернути у визначені договором строки.

За умовами договору введення позичальником пінкода картки в терміналі є підтвердженням доручення на здійснення відповідної банківської операції.

Так п.2.1.1.2.23 договору передбачено, що позичальник несе повну відповідальність за несанкційоване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що факт заволодіння грошовими коштами невстановленими особами не звільняє відповідача від відповідальності щодо повернення кредиту за договором, оскільки банківська операція була здійснена за ініціативою позичальника. Будь-яких порушень з боку банку судом встановлено не було.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про в задоволення заявлених позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров