Справа № 466/9179/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар КЛИМКО С.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Буської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини та здійснення реєстрації місця проживання дитини без згоди батька,-

в с т а н о в и в :

22.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Буської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини та здійснення реєстрації місця проживання дитини без згоди батька. Позов обґрунтовує тим, що 24.10.2014 р. рішенням Буського районного суду Львівської області шлюб між нею та відповідачем, ОСОБА_5 розірвано. У шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 у них народилась донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, котра після розлучення залишилась проживати з позивачкою. Місцем постійного проживання позивачки є вул. Краківська, 10 у с. Топорів Буського району Львівської області. Дитина залишається зареєстрованою за місцем проживання батька у ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча з 2014 року там не проживає. У позивачки існують перешкоди у реєстрації дитини місцем її фактичного проживання з огляду на те, що у встановленому законом порядку не визначено місце проживання дитини. Відповідач у добровільному порядку відмовляється офіційно визнати факт проживання дитини з матірю. Крім того, відмовляється надати згоду на реєстрацію дитини за місцем фактичного проживання, оскільки використовує дані щодо реєстрації дитини за своїм місцем проживання для оформлення житлових субсидій. Позивачка вважає, що вона як мати дитини, маючи постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для її проживання, виховання та розвитку, а тому просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю, покликаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Просять задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив. Пояснив, що станом на цей час дитина ОСОБА_4 має право користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 64/33, зняття її з реєстрації за вказаною адресою порушить її майнові права і призведе до припинення права користування таким приміщенням, а відповідно і до порушення її майнових інтересів, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Буської райдержадміністрації в судове засідання не зявився, направив на адресу суду листи-заяви, в яких просить суд справу слухати без участі представника, позовні вимоги підтримує.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши позицію представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні взаємовідносини сторін, обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких мотивів.

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ №211155.

Сторони з 06.12.2008 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області 24.10.2014 року. Після розлучення дитина залишилась проживати з позивачкою у будинку №10 по вул. Краківська у с.Топорів, Буського району, Львівської області, який належить позивачці на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Довідки від 15.11.2017р. дитина навчається в 3 класі НВК «Топорівської ЗОШ I-III ступенів».

Разом з тим, дитина залишається зареєстрованою за місцем проживання батька у ІНФОРМАЦІЯ_2, хоча там не проживає. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надати згоду на реєстрацію дитини за місцем її фактичного проживання.

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, суд, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, враховує ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік та стан здоровя дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд приймає до уваги те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей, піклується ними, може створити належні умови для їх виховання, особисті якості батьків.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідач у відзиві на позов, який долучений до матеріалів справи, та його представник у судовому засіданні визнали факт проживання дитини з матірю з листопада 2015 року в с. Топорів Буського району, Львівської області. Вирішуючи по суті вимогу про визначення місця проживання дитини суд встановив, що спору про місце проживання дитини між батьками сторонами у справі, немає. Місце проживання дитини ними було погоджено добровільно - за місцем проживання матері. Відповідач цих обставин не оспорює. Тому підстав для встановлення місця проживання дитини в судовому порядку немає. У задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Відповідно до п. 14 Правил реєстрації місць проживання, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016р. №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, які гарантовані Конституцією України та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, право на освіту, охорону здоровя та соціальний захист. Тому відсутність письмової згоди одного з батьків не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця проживання дітей за адресою іншого з батьків.

Заперечення відповідача щодо реєстрації дитини за місцем її проживання з матірю суд вважає не обґрунтованими, такими, що не відповідають інтересам дитини.

Суд дійшов висновку, що з максимально можливим урахуванням інтересів дитини слід надати дозвіл на реєстрацію дитини ОСОБА_4, 12.07.2009р.н., за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 в будинку 10 на вул.Краківській в с. Топорів Буського району Львівської області без згоди батька ОСОБА_5.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на реєстрацію дитини ОСОБА_4, 12.07.2009р.н., за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 в будинку 10 на вул.Краківській в с. Топорів Буського району Львівської області без згоди батька ОСОБА_5.

У задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( м.Львів, вул.Варшавська,64/33, ІНПП) в доход держави 704,80грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 ( 25.11.1987р.н., с.Топорів Буського району Львівської області, вул.Краківська,10, ІНПП НОМЕР_1) в доход держави 704,80грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя ОСОБА_7