Справа № 390/2136/17
Провадження № 2/390/122/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" лютого 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Пасічника Д.І.,

при секретарі Рац М.О.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вологжаніної О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що у 2014 році в зв`язку з початком збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації Автономної Республіки Крим та початком військових дій на сході України, її син, сержант ОСОБА_2 , 1986 року народження, був призваний на військову службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді командира 1 відділення 3 групи 3 роти 1 загону спеціального призначення. Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання її син, сержант ОСОБА_2 , був направлений в службове відрядження, де брав участь в Антитерористичній операції. 29 липня 2014 року внаслідок бойових дій її син загинув. Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України її син одержав такі ушкодження: «Перелом кісток склепіння черепу, відкрита черепно-мозкова травма», яке згідно лікарського свідоцтва про смерть № 739, виданого 05 серпня 2014 року Кіровоградським обласним бюро судово-медичної експертизи, стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно цього протоколу смерть її сина була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Трагічна та передчасна смерть її сина завдала їй значної психологічної травми, призвела до психічного зриву, адже після трагічної загибелі сина, вона залишилася напризволяще та сам на сам. На сьогоднішній день вона є вдовою, яка залишилася самотньою жінкою з думками про те, що вже ніколи не побачить свого сина не зможе поговорити з ним, обійняти та приголубити його, не зможе більше жити з надією на його підтримку. Крім того, на глибину її моральних страждань вплинуло і те, що наразі переді нею в цей неспокійний та скрутний час постала проблема фактичного виживання, адже її син був для її не тільки близькою людиною, але і годувальником, а той розмір пенсії, яку вона одержую на сьогодні ледве вистачає на оплату комунальних послуг, не кажучи вже про необхідність через її важкий та хворобливий стан витрачати багато коштів на ліки. Вона постійно знаходиться в пригніченому психологічному стані, весь час плаче, повністю втратила будь-який інтерес до життя, всі її думки наразі спрямовані не на те щоб продовжувати жити, а навпаки на те, щоб померти і бути разом зі своїм сином, адже все навкруги в будинку нагадує їй про сина про те, як він народився, ріс, грався, навчався і наразі вона залишилась без підтримки своєї рідної дитини. На погіршення її стану та глибину її душевних страждань впливає і той факт, що вона не може одержати справедливого покарання для винуватців загибелі її сина. Через важкий психологічний стан, вона почала відчувати значне погіршення стану свого здоров`я, загострилися всі її хронічні захворювання, почастішали напади головного болю та підвищеного тиску, які супроводжуються сильним головним болем, аж до нудоти, також почастішали серцеві напади. Раніше, не дивлячись на свій хворобливий стан вона могла самостійно обходитись без сторонньої допомоги, однак на сьогоднішній день через її важкий емоційний стан, всі її хронічні хвороби не тільки загострилися, але перейшли в фазу загострення. Згідно рекомендацій лікарів їй необхідно уникати будь-яких стресових ситуацій, однак в ситуації повного безвиходу та материнського смутку, вона не знає яким чином уникнути цих стресових ситуацій, адже тепер все її життя перетворилося на суцільну стресову ситуацію. Не дивлячись на постійний прийом заспокійливих препаратів, покращення її стану здоров`я носить лише тимчасовий та короткостроковий період, вона вимушена докладати багато зусиль для відновлення свого хоча приблизно нормального життя. Вона не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена її душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху за майбутнє та майбутнє її онука та його матері.

Оскільки смерть її сина була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, тому обов`язок по відшкодуванню завданої їй моральної шкоди лягає на Міністерство оборони України.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3000000 гривень.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що в 2009 році пішов по контракту в армію строком на три роки, а згодом уклав контракт ще на п`ять років. Перебував на передових позиціях АТО. 29.07.2014 року приймав участь в операції з порятунку пілота збитого літака, в якій загинув. Пояснила, що їй виплатили допомогу у зв`язку з загибеллю сина в розмір 609700,00 грн., ніхто не вшановує її сина, ніхто не згадує про його матір. Зазначила, що має старшого сина, який працює в м. Кропивницькому патрульним.

Представник відповідача в судовому засіданні, надала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити позивачу в задоволенні всіх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з Міністерства оборони України, пояснила, що відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (ст..4) суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: Служба безпеки України, яка є головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю, стаття 19 Закону, передбачає відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом, згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, стаття 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, пункт 10-1, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1993 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлює, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган мас бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад. ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. В даному випадку законом прямо не встановлено, що моральну шкоду за виконання конституційного обов`язку відшкодовує Міністерство оборони України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сержант ОСОБА_2 , командир 1 відділення 3 групи 3 роти 1 загону спеціального призначення, загинув 29 липня 2014 року в результаті ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної зброї (а.с. 5).

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 739 від 05 серпня 2014 року травми отримані 29 липня 2014 року ОСОБА_2 внаслідок вогнепального поранення (а.с. 8-9).

У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2585 від 09 вересня 2014 року) травма сержанта ОСОБА_2 : «Перелом кісток склепіння черепу, відкрита черепно-мозкова травма», та причина смерті, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27.12.2002 року виданого Високобайрацькою сільською радою Кіровоградського району встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень цивільного законодавства особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини і на дані правовідносини не поширюється, оскільки діє спеціальний закон, а саме: Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Норми ст. 17 Закону країни « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист прав осіб, визначених ним, передбачаючи серед іншого можливість відшкодування моральної шкоди, але не встановлює підстави та порядок для задоволення такої вимоги.

Згідно роз`яснення п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. ( Пункт 3 доповнено абзацом третім згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 ( v0005700-01 ) від 25.05.2001 )

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, враховує те, що смерть сина позивача, завдало позивачу моральної шкоди, яка полягає у сильному душевному болю та стражданнях, що призвело до погіршення стану здоров`я позивача, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому за таких обставин, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 300000 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору задоволені частково, суд у відповідності із положеннями ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, визначеному ЗУ «Про судовий збір» за подання заяви про відшкодування моральної шкоди в сумі 4500.00 грн.

Керуючись ст. ст. 15,16, 23, 1167 ЦК України, ст.17 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 13, 81, 89, 141, 235, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із Міністерства оборони України (03168 м. Київ пр. Повітрофлотський, 6, ) на користь ОСОБА_1 300000.00 (триста тисяч гривень) грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства Оборони України (03168 м. Київ пр.. Повітрофлотський, 6, ) на користь держави судовий збір в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.І. Пасічник