233 № 233/577/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області

у складі:

головуючої судді Бєлостоцькій О.В.,

за участю

секретаря Теліціної О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом,- В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 в якому, з урахуванням поданих уточнень зазначила, що приблизно з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 вона мешкала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2. Із ОСОБА_7 вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю, піклувались та матеріально підтримували один одного, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_7 необхідне для вступу в права спадкування після смерті останнього та отримання свідоцтва про спадщину. Останні півроку до дня смерті ОСОБА_7 хворів, при цьому обидві відповідачки, які є доньками ОСОБА_7, не приймали ніякої участі у покращенні становища батька, не переймались його життям і здоров'ям, не надавали йому жодної допомоги та взагалі не спілкувались з ним, чим порушили вимоги ч.1 ст. 202 СК України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Поховання ОСОБА_7 здійснила вона, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було відомо про смерть батька. Зважаючи на викладене, вважає, що на підставі ч.2 ст.1259 ЦК України має право на спадкування частки спадщини разом із спадкоємцями першої черги за законом, якими є відповідачки по справі. Позивачка просить встановити факт її проживання із спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини - з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_5; визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивачка зазначила, що приблизно з травня 1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 мешкала однією сім'єю із ОСОБА_7 в будинку, належному останньому, розташованому за адресою: Костянтинівський район, с.Степанівка, АДРЕСА_3 Мали спільний сімейний бюджет, спільний побут, вели спільне господарство, держали худобу. Останнім часом їх сімейний бюджет складався із пенсій, які вони з чоловіком отримували. На час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі не перебували ані ОСОБА_7, ані вона. Останнім часом ОСОБА_7 хворів, був позбавлений можливості самостійно пересуватись у зв'язку з чим вона здійснювала його догляд. ОСОБА_7 був у безпорадному стані приблизно 3 роки, оскільки вільно не пересувався, лише ходив за допомогою палиці по двору. Через хворобу останні чотири місяці перед смертю ОСОБА_7 був прикутий до ліжка. Догляд за чоловіком здійснювала вона. Зазначила, що будь-які медичні документи на підтвердження хвороби ОСОБА_7 відсутні. Відповідачки по справі, які мешкають в Російській Федерації, були обізнані про хворобу батька, приїздили два рази його навідати - в 2011 році та в 2014 році, при цьому будь-якої допомоги не надавали взагалі і на похорони, які вона особисто організувала, не приїхали.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги - не заперечував проти встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_5, оскільки даний факт дійсно мав місце. Визнав, що в період часу з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 ані ОСОБА_7, ані ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Заперечував проти визнання за ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємцями першої черги, оскільки позивачка не довела існування обставин, передбачених ст.1259 ЦК України. ОСОБА_7 не перебував у безпорадному стані; стан його здоров'я погіршився тільки за два дні перед смертю, матеріальної допомоги не потребував, оскільки отримував пенсію.

Допитані в порядку судового доручення відповідачі ОСОБА_5 (а.с.65) та ОСОБА_6 (а.с.56-58) заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1

Допитана в порядку ст. 234 ЦПК України в якості свідка представник відповідачів ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 дійсно мешкали однією сім'єю. В 2012 році з Російської Федерації приїжджала ОСОБА_6, спілкувалась із батьком, який на той час почувався добре. Перед смертю ОСОБА_7 не був тривалий час прикутий до ліжка. Як представник відповідачів заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 приблизно з 1999-2000 років до дня смерті останнього мешкали однією сім'єю в с.Степанівка. Їх сприймали як родину, оскільки вони мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство. Зазначила, що на фотокартках, наявних на аркуші справи 19 зображені разом ОСОБА_7 та ОСОБА_1 Останнім часом ОСОБА_7 хворів, скаржився на хворі ноги та приблизно на протязі одного року пересувався переважно по хаті та по двору. Стан здоров'я ОСОБА_7 погіршився приблизно за 3-4 дні до смерті, а до цього він почувався нормально.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що приблизно з травня 1999 року до дня смерті ОСОБА_7 позивачка по справі мешкала разом із ним однією сім'єю. Вони мали спільне господарство та побут, разом порались в городі, робили хатню роботу. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо про те, що на протязі останніх трьох років ОСОБА_7 хворів, останнім часом був прикутий до ліжка. Уточнити конкретні часові проміжки та характер хвороби не змогла. Особисто бачила, що восени 2016 року ОСОБА_7 самостійно пересувався по хаті, а взимку 2017 року його самопочуття погіршилось.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що мешкає неподалік від ОСОБА_1 і їй відомо про те, що з 2000 року ОСОБА_1 і ОСОБА_7 проживали однією сім'єю в будинку останнього. Вони мали спільне господарство, побут, сприймались оточуючими як чоловік та дружина. ОСОБА_7 отримував пенсію, а в 2015 році ще й працював - пас корів. ОСОБА_7 мав проблеми з ногами, останній рік перед смертю ходив за допомогою палиці, але пересувався він самостійно. Оскільки вона мешкає поряд, часто бачила як ОСОБА_7 порався на городі та у дворі, восени 2016 року навіть допомагав ОСОБА_1 копати картоплю, ходив з нею отримувати зерно. Зазначила, що не зважаючи на хворобу ніг, ОСОБА_7 пересувався самостійно, і був прикутий до ліжка 2 чи 3 дні до смерті.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, з'ясувавши позицію відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_10 (після укладення шлюбу - ОСОБА_5) ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_7, що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с.66,67).

Відповідно до довідки Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 13 лютого 2018 року № 54 ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Відповідно до довідок Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 04 вересня 2017 року № 1264, від 13 лютого 2008 року № 193 ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у цивільному шлюбі понад 17 років та на момент смерті останнього була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.8,11).

На підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 6,32 га, розташована на території Артемівської сільської ради Костянтинівського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.9).

Як вбачається з листа Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори від 19 березня 2018 року № 291/01-09, в провадженні нотаріальної контори наявна спадкова справа № 158/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7, відкрита за заявою ОСОБА_1 (а.с.46-47).

Судом досліджено копію спадкової справи № 158/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 (а.с.72-81), з якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та рідні доньки - ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Постановою від 22 вересня 2017 року державний нотаріус Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 у зв'язку з не підтвердженням факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (а.с.13).

Судом досліджено фотокартки, на яких, як зазначила свідок ОСОБА_8, зображені, в тому числі, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.19).

Як вбачається з рішення Народного суду Костянтинівського району Донецької області від 11 липня 1991 року, шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 було розірвано (а.с.93).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 2 статті 256 ЦПК передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім*єю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції), норми ЦК України та СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки Сімейний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року, саме з цієї дати може бути встановлений факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зважаючи на що та беручи до уваги, що факт проживання позивачки однією сім*єю із ОСОБА_7 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, іншим шляхом встановлення цього факту неможливо, а його встановлення впливає на можливість оформлення нею спадкових прав після смерті ОСОБА_7, підлягає встановленню факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім'єю без шлюбу між собою з 1 січня 2004 року (дати набрання чинності Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом) до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З аналізу змісту ч.2 ст.1259 ЦК України вбачається, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин (постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц).

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування

З пояснень самої позивачки встановлено, що за життя ОСОБА_7 отримував пенсію, яка спрямовувалась до спільного сімейного бюджету. Доказів того, що ОСОБА_7 потребував матеріальної допомоги і цю допомогу надавала протягом тривалого часу ОСОБА_1 остання суду не надала.

Також позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби.

Суд вважає за необхідне зауважити, що позивачка взагалі не надала доказів на підтвердження незадовільного стану здоров'я ОСОБА_7

Доводи позивачки стосовно того, що тривалий час ОСОБА_7 був прикутий до ліжка внаслідок захворювання, за відсутності належного документального підтвердження є непереконливими і спростовуються показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_10, які хоч і пояснили, що ОСОБА_7 страждав на хворобу ніг, але зазначили, що пересувався він самостійно за допомогою палиці, порався по господарству і його стан погіршився тільки за декілька днів до смерті.

В постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц) Верховний Суд звернув увагу на те, що доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім; безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах.

Отже, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених статтею 1259 ЦК України обставин у їх сукупності, які є підставою для надання їй права на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги, а сам факт спільного і тривалого проживання однією сім'єю не є достатньою підставою для застосування положень частини другої статті 1259 ЦК України, зважаючин на що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141, ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на позивачку по справі.

Керуючись ст.ст.4,10, 263-265,293,294,315,319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (місце проживання : АДРЕСА_6, ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_7) про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання однією сім*єю без шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 29 листопада 2018 року.

Суддя