Номер провадження: 22-ц/785/2214/18
Номер справи місцевого суду: 500/7069/14-ц
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором займу, -

встановила:

22.10. 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором займу від 24.10.2008 року та від 27.10.2008 року, просив стягнути солідарно 609830 грн.(еквів.101638 ам.дол), мотивуючи тим, що 24.10.2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір займу, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав грошову суму у розмірі 276000 грн. (еквівалент 46000 дол. США) строком на 2 місяця. 27.10.2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір займу, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав грошову суму у розмірі 324000 грн. (еквівалент 54000 дол. США) строком на 2 місяця.

Згідно позовної заяви станом на 24.12.2009 року борг уже становив 47610 дол. за першим договором і 54028 дол. за другим договором. Відсотки за користування кредитом ОСОБА_4 сплачені лише 09.02.2010 року в розмірі 8100 грн, 23.03.2010 року - в розмірі 8100 грн, 14.04.2010 року - 8100 грн, всього - 24300 грн (еквівалент 3000 дол. США).

16.11.2016 року позивач уточнив позов та просив стягнути солідарно з відповідачів суму відсотків у розмірі 3503118 грн. та тіло займу у розмірі 2650000 грн., вказавши, що станом на 14.09.2016 року у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договорами позики ОСОБА_4 повинен сплатити суму відсотків у розмірі 3503118 грн. та тіло займу у сумі 2650000 грн., що еквівалентно 100000 дол. США.

Поручителем ОСОБА_4 по зазначеним договорам займу є ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, оспорював, що підпис на договорах займу виконано не ним, а іншою особою, що особисто у ОСОБА_2 кошти не позичав, брав кошти для розвитку бізнесу в кредитній спілці «ОІІМФ», але в зв'язку з хворобою не мав можливості відати.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_3 не є поручителем ОСОБА_4 по договорам займу від 24.10.2008 року та від 27.10.2008 року, оскільки вона не підписувала договорів з зобов'язанням нести відповідальність за зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 Договір поруки від 24.10.2008 року, який надає позивач, не стосується договорів. Укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Крім того, позивачем не надано доказів передання ОСОБА_2 ОСОБА_4 грошових коштів, доповнення до договорів займу не відносяться до договорів займу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий 21 вересня 2000 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 1565616 (один мільйон п'ятсот шістдесят п'ять тисяч шістсот шістнадцять гривень) грн. В решті частини позовним вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 і ОСОБА_2, кожен окремо, звернулись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій ОСОБА_3 просить скасуваня оскаржуване рішення і залишити позовну заяву без розгляду, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4103118 гривень за договорами займу від 24.10.2008 року та 27.10.2008 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст.10,60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст.1048 ЦК України встановлює, що - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В судовому засіданні у суді першої інстанції вірно встановлено, що 24.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець зобов'язується надати грошові кошти в сумі 276 000 грн (еквівалент 46000 дол. США) строком на 2 місяця, а позичальник зобов'язується їх повернути та сплатити відсотки в розмірі 42 відсотки річних.

Отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 276 000 грн підтверджується розпискою в вигляді видаткового касового ордеру від 24.10.2008 року (а.с. 4).

27.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець зобов'язується надати грошові кошти у розмірі 324000 грн (еквівалент 54000 дол. США) строком на 2 місяця, а позичальник зобов'язується їх повернути та сплатити відсотки в розмірі 1 (один) відсоток річних.

Отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 324000 грн підтверджується розпискою в вигляді видаткового касового ордеру від 27.10.2008 року (а.с. 5).

Зазначені договори відповідають вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладені в письмовій формі.

Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута.

В позовній заяві вказано, що відповідачем сплачена сума відсотків 09.02.2010 року в розмірі 8100 грн, 23.03.2010 року - 8 100 грн, 14.04.2010 року - 8 100 грн, всього - 24 300 грн, але будь-які докази в матеріалах справи відсутні

Суд першої інстанції правильно вважав за необхідне стягнути з відповідача суму у розмірі 1565616 грн, виходячи з наступного: за договором позики від 24.10.2008 року сума боргу складає 1214400 грн (276000 грн сума позики + 938400 грн за 8 років і 5 місяців 42%).

За договором позики від 27.10.2008 року сума боргу складає 351216 грн (324000 грн сума позики +27216 грн за 8 років і 5 місяців 1%).

Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем не надано розрахунків відповідно до вищезазначеної статті у суду відсутні підстави для стягнення не обґрунтованих сум. Що стосується п.9.2 обох договорів про стягнення 624 грн в день за кожен день прострочення, ці вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Щодо вимоги позивача про стягнення суми заборгованості солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до вірного висновку.

Позивачем надано до суду першої інстанції договір поруки від 27.10.2008 року, укладеним між кредитною спілкою «ОІІМФ» та ОСОБА_3, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання всіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору №б/н від 27.10.2008 року.

Даний договір поруки не зобов'язує ОСОБА_3 нести відповідальність за невиконання зобов'язань за договорами займу від 24.10.2008 року та 27.10.2008 року, оскільки договори займу укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а сторонами договору поруки від 27.10.2008 року є Кредитна спілка «ОІІМФ» та ОСОБА_3

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов в частині стягнення заборгованості з відповідачів солідарно не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржники не довели обставини, на які посилалися як на підставу своїх апеляційних скарг.

Твердження скаржників в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області віл 29 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2017 року у розмірі 2750 гривень на рахунок апеляційного суду Одеської області: Отримувач: УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101; Код ; МФО 828011; Банк отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Р/р 0007; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повне судове рішення складено 08.02.2018 року