Справа № 183/2582/16
Провадження № 4-с/183/15/18
У Х В А Л А

03 квітня 2018 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що 28 квітня 2017 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53853746) з виконання виконавчого листа № 183/2582/16, виданого 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 400,00 грн. витрат з проведення автотоварознавчого дослідження та 3 295,24 грн. судових витрат, а всього на суму 6 546,83 грн. та зобовязано боржника подати декларацію про доходи, майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (зазначену постанову отримано 25 травня 2017 року). 26 лютого 2018 року в залі судових засідань державний виконавець надала суду інформацію стосовно вищезазначеного виконавчого провадження, а саме, що 29 вересня 2017 року ним здійснено вихід до зареєстрованого місця проживання боржника, однак 29 вересня 2017 року вчинити зазначену виконавчу дію не виявилось можливим, оскільки помешкання за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вул. Набережна, 75, зачинене та його власник відсутній, про що складено відповідний акт та повторно 13 лютого 2018 року здійснив вихід до зареєстрованого місця проживання боржника за адресою: с. Піщанка, вул. Набережна, 75, про що складено відповідний акт в присутності боржника ОСОБА_3 та понятих, яким встановлено, що майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутнє.

Про перевірку майнового стану боржника він дізнався лише 26 лютого 2018 року, жодних документів виконавчого провадження з цього приводу, він, як сторона виконавчого провадження, не отримував і взагалі вважає зазначені акти сфальсифікованими та такими, що не відповідають дійсності. У звязку з наведеним вище, заявник вважає, що державний виконавець не вживає всіх заходів з виконання рішення суду та просить:

-визнати дії, бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 неправомірними;

-визнати акти від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року, складені державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ВП № 53853746 неправомірними (незаконними);

-постановити окрему ухвалу в звязку з порушенням законодавства та виявлені недоліки в діяльності державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 та направити до органів досудового розслідування;

-всі витрати, повязані із розглядом скарги покласти на Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд, у відповідності до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням строків розгляду скарги, вважає можливим провести розгляд скарги за його відсутності.

Представник Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про перенесення розгляду справи, у звязку з відрядженням на навчальну сесію; на виконання ухвали суду від 27 березня 2018 року завірену належним чином копію виконавчого провадження суду не надав. Ураховуючи строки розгляду скарги, передбачені ч. 1 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України, і положення ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд скарги за його відсутності.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 10, 431 ЦПК України, Закон України "Про виконавче провадження").

Згідно з преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" (тут і надалі в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), вказаним Законом визначалися умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 851,59 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди, в результаті пошкодження автомобіля, 400,00 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження, 3 295,24 грн. судових витрат, а всього 6 546,83 грн.

На виконання судового рішення 29 березня 2017 року видано виконавчий лист у справі.

28 квітня 2017 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53853746, згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання: виконавчий лист № 183/2582/16 виданий 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 400 грн. витрат понесених на проведення автотоварознавчого дослідження; 3 295,24 грн. судових витрат, всього 6 546,83 грн.; зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 654,68 грн.; копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Розглядаючи вимоги скарги у частині визнання дій та бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного звязку, електронною поштою або з використанням інших засобів звязку. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного звязку, електронною поштою або з використанням інших засобів звязку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Державним виконавцем не надано суду доказів направлення оскаржуваних заявником актів від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року на адресу стягувача, проведення перевірки майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, як то передбачено ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", а тому в цій частині скарга підлягає задоволенню та належить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в цій частині.

Вирішуючи вимоги заявника в частині визнання актів державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року про вихід до зареєстрованого місця проживання боржника неправомірними (незаконними), суд приходить до висновку, що у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору предявлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

У відповідності до ч.ч. 5, 6 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", боржник зобовязаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частини 1, 5, 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Додатком до Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня № 1404-VIII, затверджено Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, згідно якого стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на таке майно, що належить боржникові - фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сімї та осіб, які перебувають на його утриманні (крім майна та речей, що належать до предметів мистецтва, колекціонування та антикваріату, дорогоцінних металів та дорогоцінного, напівдорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах): 1. Предмети щоденного побутового особистого вжитку для задоволення щоденних фізіологічних та гігієнічних потреб (посуд, постільна білизна, засоби гігієни), речі індивідуального користування (одяг, взуття, всі дитячі речі). 2. Лікарські засоби, окуляри та інші вироби медичного призначення, необхідні боржникові, членам його сімї та особам, які перебувають на його утриманні, за медичними показаннями. 3. Меблі - по одному ліжку та стільцю на кожну особу, один стіл, одна шафа на сімю. 4. Один холодильник на сімю. 5. Один телевізор, персональний компютер на сімю, один мобільний телефон - на кожну особу. 6. Запас питної води, продукти харчування, необхідні для особистого споживання боржникові, членам його сімї та особам, які перебувають на його утриманні, - з розрахунку на три місяці або гроші, необхідні для придбання запасів питної води та продуктів харчування для боржника, членів його сімї та осіб, які перебувають на його утриманні, - з розрахунку трикратного розміру мінімальної заробітної плати, що діє на день звернення стягнення, на кожну особу. 7. Майно, необхідне для відправлення релігійних культів та ритуальних обрядів боржником, членами його сімї та особами, які перебувають на його утриманні, професійних занять боржника, членів його сімї та осіб, які перебувають на його утриманні, якщо воно є єдиним джерелом доходу таких осіб, знаряддя особистої кустарної і ремісничої праці, книги. 8. Паливо, необхідне боржникові, членам його сімї та особам, які перебувають на його утриманні, для приготування щоденної їжі та опалення (протягом опалювального сезону) житлового приміщення. 9. Використовувані для цілей, не повязаних із провадженням підприємницької діяльності, племінна, молочна і робоча худоба (по одній одиниці), кролики (дві пари), птиця (пять штук), корми, необхідні для їхнього утримання до вигону на пасовища. 10. Насіння, необхідне для чергового посіву, та незібраний урожай - в осіб, які займаються індивідуальним сільським господарством (крім земельних ділянок, на які накладено стягнення). 11. Сільськогосподарський інвентар - в осіб, які займаються індивідуальним сільським господарством. 12. Технічні та інші засоби реабілітації, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності людей з інвалідністю та інших категорій осіб, автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах. 13. Призи, державні нагороди, почесні та памятні знаки, якими нагороджений боржник.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання оскаржуваних актів неправомірними (незаконними) суд приходить до висновку, що заявником не надано доказів неправомірності вищезазначених актів. Посилання ж заявника на фальсифікацію зазначених актів не можуть буті прийняті судом до уваги, як необгрунтовані, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї позиції, як то вирок суду у кримінальній справі.

Разом з тим, Законом України "Про виконавче провадження" та Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" № 512/5 від 02 квітня 2012 року не передбачено обовязку державного виконавця викликати стягувача на проведення виконавчої дії вихід до зареєстрованого місця проживання боржника з метою виявлення та звернення стягнення на майно, яке йому належить, крім того зазначені норми Закону не містять порядку здійснення такого виклику.

Розглядаючи вимоги заявника про постановлення окремої ухвали у порядку ст. 262 ЦПК України, у звязку з порушенням законодавства та виявлені недоліки в діяльності державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 та направлення до органів досудового розслідування, підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України, суд, з урахуванням наявних доказів та суті заявлених вимог не вбачає.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 138 Цивільного процесуального кодексу України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 452 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Так, заявником заявлено до відшкодування суму судових витрат в розмірі 1 000,59 грн. В обґрунтування цієї суми заявник посилається на те, що він мешкає в м. Першотравенськ Дніпропетровської області, внаслідок подання скарги ним понесені витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту (м. Першотравенськ м. Новомосковськ) на придбання пального в розмірі 451 грн.; добові в розмірі 372 грн., компенсація за відрив від звичайних занять в розмірі 177,29 грн.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Такі норми встановлені насамперед постановою Кабінету Міністрів України "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02 лютого 2011 року № 98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59.

Відповідно до цих документів витрати на проїзд до місця відрядження і назад компенсуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Також компенсуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де проживає особа або де знаходиться суд. Сума добових витрат у разі перебування в межах України складає 60 гривень.

Так, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування від місця проживання заявника до місцезнаходження суду, внаслідок чого підстав для компенсації вартості проїзду та витрат палива, понесених заявником, у зв'язку із використанням ним власного автомобілю, суд не вбачає. Посилання ж заявника на можливість відшкодування витрат, підтверджених вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом, не ґрунтуються на законі.

Виплата стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові, іншою стороною добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту) чинним Цивільним процесуальним кодексом України не передбачена, а тому у відшкодуванні заявникові судових витрат у вигляді добових в розмірі 372 грн., також необхідно відмовити.

Відповідно до п. 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", компенсації витрат за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов'язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов'язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Заявником не надано жодного доказу в обґрунтування компенсації витрат, повязаних з відривом від звичайних робіт в загальній сумі 177,29 грн.

Судовий збір у розмірі 352,40 грн., сплачений заявником за подання заяви про забезпечення доказів, відшкодуванню не підлягає через відмову суду у задоволенні цієї заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо невиконання вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні № 53853746 у частині не направлення на адресу стягувача всіх документів виконавчого провадження, а саме актів від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року.

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем її складення.

Суддя Г.Є. Майна