Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 760/7066/14-ц

провадження № 61-2730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Харківський національний університет внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року у складі судді Лазаренко В. В. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2014 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повʼязаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Позовна заява мотивована тим, що 16 серпня 2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Луганській області та ОСОБА_5 укладено договір № 9614-08іп/лг про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно вказаного договору ОСОБА_5 навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2008 року № 405 о/с рядову міліції ОСОБА_5 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Харківського національного університету внутрішніх справ.

З 01 вересня 2008 року по 02 червня 2012 року у відповідності з підписаним договором ОСОБА_5 у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 02 червня 2012 року № 218 о/с курсанта факультету психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій Харківського національного університету внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_5 було відраховано із складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ, присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у Луганській області. Таким чином навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця.

НаказомГУМВС України в місті Києві від 18 листопада 2013 року № 864 о/с на підставі поданого рапорту ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (тобто до спливу встановленого

3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання).

Харківський національний університет внутрішніх справ просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь фактичні витрати, повʼязані з її навчанням в розмірі 41 098 грн 02 коп.

Заочним рішенням Соломʼянського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повʼязаних з утриманням у вищому навчальному закладі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ грошові кошти в розмірі

41 098 грн 02 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі

410 грн 98 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4. порушено умови договору від 16 серпня 2008 року

№ 9614-08іп/лг, а тому з неї підлягають стягненню на користь позивача витрати понесені останнім за період навчання відповідача в загальному розмірі 41 098 грн 02 коп.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилено.

Заочне рішення Соломʼянського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

16 листопада 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку направлено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Соломʼянського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Харківський національний університет внутрішніх справ є неналежним позивачем у цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року касаційна скарга передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Солом'янського районного суду міста Києва цивільну справу

№ 760/7066/14-цза позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Зупинено виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від

12 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

15 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

26 лютого 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 серпня 2008 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Управлінням МВС України в Луганській області та ОСОБА_5 укладено договір

№ 9614-08іп/лг про підготовку фахівця у Харківському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким ОСОБА_4 навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Відповідно до пункту 2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до пункту 4.1, 4.2 Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 02 червня 2012 року № 218 о/с курсанта факультету психології, менеджменту, соціальних та інформаційних технологій Харківського національного університету внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_5 було відраховано із складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ, присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України у Луганській області.

Наказом ГУ МВС України в місті Києві від 17 жовтня 2012 року № 585 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_5, яка прибула з ГУ МВС України в Луганській області, було призначено інспектором відділу формування бази даних стану злочинності та адміністративних порушень управління інформаційно-аналітичного забезпечення.

Наказом ГУ МВС України в місті Києві від 18 листопада 2013 року № 864 о/с на підставі поданого ОСОБА_4 рапорту звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Позивач, зазначив, що відповідача було звільнено до спливу трьохрічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до підпункту 2.3.6 пункту 2.3 Договору особа зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 Договору передбачені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме:

- дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з Харківським національним університетом внутрішніх справ, та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; порушення дисципліни;

- відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

За умовами пункту 4.1, 4.2 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами, встановили, що ОСОБА_4 знаходилася на державному утриманні в Харківському національному університеті внутрішніх справ протягом всього навчання, була звільнена з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за власним бажанням, не виконала своїх зобов'язань за Договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України та не відшкодувала у досудовому порядку позивачу понесені ним витрати, а тому висновок судів попередніх інстанцій про необхідність відповідача відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з її утриманням у навчальному закладі є обґрунтованим.

Доводи заявника про те, що Харківський національний університет внутрішніх справ є неналежним позивачем у цій справі є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що згідно листа МВС України від 13 серпня 2009 року № 12/6-1556 кошти на навчання виділяється з державного бюджету МВС України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, а тому належними позивачами даної категорії справ є вищі навчальні заклади МВС України (а. с. 154).

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_4. у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 лютого 2018 року зупинено виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від

12 жовтня 2017 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є. Червинська