__________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2713/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашникової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представника відповідача - ОСОБА_1

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження,

Встановив:

Позивач в грудні 2016 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського рай управління юстиції Одеської області внести зміни до актового запису про народження дитини №16 від 19 травня 2006 року і зазначити в графі батько відомості про ОСОБА_2. В останні два судових засідання позивач не зявився, причини неявки суду не повідомив, від отримання судової повістки ухиляється. ОСОБА_2 приймав участь у судових засіданнях, надавав пояснення, докази, приймав участь в опитуванні свідків.

Відповідач позов не визнала і стверджувала, що ОСОБА_2 не є батьком її сина.

Представник третьої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану до суду не зявився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи, дослідив наведені сторонами доводи і дійшов висновку, що позов є недоведеним і тому не підлягає задоволенню.

Суд встановив, що 07.05.2006 року у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 актовий запис про народження №16, вчинений 19.05.2006 року Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області. Відомості про батька до актового запису про народження дитини внесені у відповідності до положень ч.1 ст.135 СК України.

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання його батьком дитини ОСОБА_4. Позивач доводив, що з 2001 року проживав разом з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу. В м.Одесі проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, іноді проживали у батьків ОСОБА_3 в селі Болгарка Роздільнянського району. 07.05.2006 року у них народився син в пологовому будинку м.Одеси №1. Після пологів ОСОБА_3 поїхала до батьків і тому реєстрація народження дитини проведена Єгорівською сільрадою. Позивач пояснив, що він надавав заяву до сільської ради про визнання себе батьком дитини, що народилась у ОСОБА_3, але мати відповідачки «керуючись ненавистю до нього ОСОБА_2- внесла зміни до відомостей про батька». Позивач також стверджував, що однією сімєю з ОСОБА_3 і сином ОСОБА_4 він ОСОБА_2- проживав до 2012 року. Після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 він використовував будь-яку можливість побачитися з сином, піклувався про нього, забезпечував сина всім необхідним. У вересні 2016 року син сповістив його позивача- що ОСОБА_3 перестала займатися вихованням, піклуватися про нього, бє його, тому син забажав жити з ним батьком. ОСОБА_2 доводить, що погодив з ОСОБА_3 питання проживання сина з ним батьком, після чого поїхав разом з дитиною до Києва, а ОСОБА_3 чомусь звернулась до поліції з заявою про викрадення дитини. Оскільки відсутність в актовому записі про народження дитини відомостей про нього ОСОБА_2 як батька дитини є перешкодою для спілкування з дитиною, для виконання прав і обовязків батька, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач, не визнаючи позов, пояснила наступне: дійсно з грудня місяця 2003 року по березень 2005 року вони з ОСОБА_2 проживали разом однією сімєю і мали спільний бюджет і спільне господарство. В березні 2005 року після чергової сварки вона ОСОБА_3 переїхала жити до батьків в с.Болгарка, де познайомилась з іншим чоловіком і мала з ним близькі відносини. В серпні 2005 року вона завагітніла, але чоловік не бажав мати родину, тому вона залишилась у батьків. У вересні 2005 року до села приїхав ОСОБА_2, вони примирились, але разом не проживали ОСОБА_2 повернувся до м.Одеси. Протягом її вагітності ОСОБА_2 декілька разів відвідував її в селі. У звзяку з тим, що вагітність у неї проходила важко, народжувати дитину вона приїхала до м.Одеси. З пологового будинку її забирали батьки і разом з ними вона з дитиною повернулась до села, де і було проведено реєстрацію народження сина. ОСОБА_2 при цьому не був присутнім, бажання бути батьком дитини ніколи не висловлював. Восени 2008 року ОСОБА_2 запропонував їй жити разом, він обіцяв ставитися до дитини з любовю, тому вона ОСОБА_3 погодилась і переїхала разом з сином до квартири ОСОБА_2, яку він винаймав у м.Одесі. В січні 2009 року під час чергової сварки ОСОБА_2 побив її і ОСОБА_3 разом з сином пішли від ОСОБА_2 Дійсно з 2009 року по 2016 рік ОСОБА_2 іноді відвідував сина, зустрічався з ним біля школи. 17 вересня 2016 року ОСОБА_2 зустрів хлопчика біля школи, обманом вмовив дитину поїхати з ним до Києва, після чого зателефонував ОСОБА_3 і заявив, що вона більше ніколи не побачить свого сина. Вона звернулась до поліції і через місяць дитину знайшли в готелі міста Києва. Відносно ОСОБА_2 за цим фактом відкрите кримінальне провадження . Позивач стверджує, що ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом щоб уникнути кримінальної відповідальності за скоєне правопорушення.

Відповідно до положень ст..128 СК України «за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу».

Таким чином, стаття 128 СК встановлює необхідну умову для визнання батьківства у судовому порядку: батьки дитини не повинні перебувати у зареєстрованому шлюбі між собою (реєстрація народження дитини в органах РАЦС і Свідоцтво про її народження підтверджують, що вона народилася не в зареєстрованому шлюбі).

Згідно ч. 2 ст. 128 СК підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розяснив (п.3), що при розгляді справ про встановлення батьківства відомості що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства належить розглядати в їх сукупності: спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини тощо.

У даному випадку суд не отримав будь-яких достовірних відомостей щодо проживання позивача і відповідача однією сімєю у період 2005-2006 років, та з 2006 року по 2012 рік. ОСОБА_2 не пояснив ні в позові ні в судовому засіданні чому він не забирав відповідачку з дитиною з пологового будинку, чому до 2016 року він не ставив питання про визнання свого батьківства у відношенні дитини, на які доходи жила їхня сімя, чому він ніколи не сплачував аліменти на утримання дитини, не приймав участі у витратах на навчання хлопчика. Позивач не надав до суду будь-яких доказів його піклування про матір дитини під час її вагітності та під час перебування у відпусці по догляду за дитиною. Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_6 в судовому засіданні заявили, що їм невідомо з якого і по який час проживали разом ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з яких доходів складався їх бюджет, свідки бачили ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3, іноді бачили позивача з хлопчиком і зробили висновок, що це сімя.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (шкільна вчителька ОСОБА_4, мати відповідачки та її подруги) в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали разом як сімя менше двох років у 2003-2005 роках, а надалі іноді зустрічались, але з 2009 року припинили навіть зустрічі. Свідки стверджували, що ОСОБА_2 вихованням і утриманням сина ОСОБА_3 ніколи не займався, іноді (2-3 рази на рік) зустрічався з хлопчиком, але такі зустрічі не мали системного характеру. Свідки також пояснили, оскільки ОСОБА_3 з дня народження дитини стосунків з іншим чоловіком не мала, а хлопчик, як усі діти, бажає мати повну сімю, тому дитина з радістю спілкувалась з ОСОБА_2, довіряла йому, що і дало можливість ОСОБА_2 викрасти хлопчика восени 2016 року і утримувати дитину біля себе майже місяць. Місячне перебування дитини з позивачем призвело до психологічної травми малолітнього ОСОБА_4 і дитину було направлено до Одеського соціально-реабілітаційного педагогічного Центру дітей та підлітків.

ОСОБА_3 невиконання ухвали суду про призначення по даній справі генотипоскопічної експертизи пояснила результатами психологічного обстеження дитини ОСОБА_4, 2006 року , наданих практичним психологом ОСОБА_12 - обмежити спілкування із батьком як джерелом негативних емоційних переживань, вберегти дитину від емоційних переживань та потрясінь, повязаних із необхідністю свідчити у суді (дитина демонструє яскраво виражений страх зустрічі з батьком та можливим повторенням викрадення).

При наведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_2 про визнання його батьківства у відношенні малолітнього ОСОБА_4,2006 року є недоведеним.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.