Справа № 462/5557/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить змінити запис № 22 від 13 червня 2018 року у його трудовій книжці, записавши: «Звільнений у зв'язку з невиконанням законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України» замість «Звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України»; стягнути з відповідача на його користь 29889 гривень 51 коп. заборгованості по заробітній платі та 35189 гривень 34 коп. Свої вимоги мотивує тим, що він з 19 квітня 2016 року працював на посаді радника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА». 12 червня 2018 року він подав заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, в звязку з невиплатою зарплати, тобто внаслідок невиконання ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» про працю. Наказом директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_3М від 13 червня 2018 року № 280к його звільнено з посади радника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Проте працедавець не вправі був самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи. Неправильне формулювання причин його звільнення в трудовій книжці призвело до того, що йому не була виплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України. Крім того, заборгованість ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» перед ним по виплаті заробітної плати за квітень-червень 2018 року становить 29889,51 грн., яку відповідач у добровільному порядку погашати не бажає. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково, письмовий відзив не подав, пояснивши, що саме з вини попереднього керівництва їх підприємства, до складу якого входив і позивач ОСОБА_1, займаючи посаду радника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», на заводі утворилася заборгованість з виплати заробітної плати. Крім того, на даний час всі банківські рахунки відповідача арештовані, і тому немає можливості погасити заборгованість перед позивачем в розмірі 29889,51 грн., проте існування вказаного боргу вони визнають. Щодо вимог про зміну формулювання причини звільнення у трудовій книжці позивача та стягнення вихідної допомоги, то такі вимоги вони не визнають, оскільки такі є необгрунтовані, просить у задоволені таких відмовити.

07 вересня 2018 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова позов ОСОБА_1 був залишений без руху, оскільки позивачем не зрозумілих суду підстав був сплачений судовий збір в розмірі 3682,00 грн.

14 вересня 2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшла письмова заява, в якій він просив постановити ухвалу про відкриття провадження у справі за його позовом, та в якій він зазначав, що вважає, що ним правильно був сплачений судовий збір у розмірі 3682,00 грн., по 1841,00 грн. за дві вимоги, одна з яких майнового характеру про зміну формулювання причини звільнення, а інша немайнового характеру про стягнення вихідної допомоги та заробітної плати.

02 жовтня 2018 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

13 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання про повернення йому зайво сплаченої суми судового зору в розмірі 2272,40 грн., мотивуючи це тим, що вказана сума була сплачена ним помилково.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 19 квітня 2016 року працював на посаді радника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» апарату управління (520), що підтверджується записом в його трудовій книжці /а.с.7/.

12 червня 2018 року ОСОБА_1 подано заяву на ім'я директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_3 про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, в звязку з невиплатою зарплати, тобто внаслідок невиконання ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» про працю /а.с.8/.

З іншими заявами про звільнення за ст.38 КЗпП України позивач на імя директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» не звертався, що визнається учасниками справи, а відтак вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Наказом директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_3М від 13 червня 2018 року № 280к, на підставі заяви ОСОБА_1 від 12 червня 2018 року, останнього звільнено з посади радника директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» апарату управління (520), за власним бажанням, ст.38 КЗпП України.

Відповідно до довідки ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 26 липня 2018 року № 580-1629 сума заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на день її видачі становила 29889,51 грн., з яких за квітень - 6429,71 грн., за травень 7380,44 грн., за червень 16079,36 грн. /а.с.11/.

Представником відповідача не було надано суду іншої довідки про заборгованість із заробітної плати, а відтак суд приходить до висновку, що вищевказана довідка ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 26 липня 2018 року № 580-1629 є належним та допустимим доказом у справі.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи.

Зазначена правова позиція повністю узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року в справі № 6-157цс12.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни формулювання підстави звільнення, підлягають задоволенню.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Беручи до уваги, що неправильне формулювання причин звільнення ОСОБА_1 в трудовій книжці призвело до того, що останньому не була виплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення вихідної виплати також підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд не погоджується з формулою позивача відповідно до якої був розрахований середньомісячний заробіток позивача, оскільки такий не містить розрахунку середньоденної заробітної плати працівника.

Для визначення розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а відтак суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два відпрацьовані ним календарні місяці його роботи, що передували його звільненню з роботи, взявши до уваги довідку ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» від 26 липня 2018 року № 580-1629.

Середньоденний заробіток позивача становить 756,76 грн. (7380,44 грн. + 16079,36 грн.) : 31 день = 756,76 грн.). Таким чином, розмір вихідної допомоги, який має становитиме не менше тримісячного середнього заробітку, дорівнює 35189,34 грн. ((756,76 грн. х 31 день : 2) х 3 місяці = 11729,78 грн. / місячний середній заробіток/ х 3 місяці = 35189,34 грн.).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення вихідної допомоги підлягають частковому задоволенню, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 35189,34 грн. вихідної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Беручи до уваги, що заборгованість ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» перед ОСОБА_1 по виплаті заробітної плати за квітень-червень 2018 року становить 29889,51 грн., на день розгляду справи у суді вказана заборгованість не погашена, суд приходить до висновку, що зазначену заборгованість з відповідача на користь позивача слід стягнути у судовому порядку.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позов задоволений майже у повному обсязі, суд вважає, що судові витрати слід покласти на відповідача. За таких обставин, враховуючи, що позивач при подані позову вже сплатив судовий збір в розмірі 3682,00 грн., по 1841,00 грн. за дві вимоги, як майнового, так і немайнового характеру, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір відповідно до встановлених ставок для юридичних осіб, тобто по одному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить по 1762,00 грн. за кожну вимогу, а всього 3524,00 грн. (1762,00 грн. х 2).

Крім того, позивачу слід повернути з державного бюджету 158,00 грн. зайво сплаченого судового збору ( 3682,00 грн. - 3524,00 грн. = 158,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-62, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Змінити запис № 22 від 13 червня 2018 року у трудовій книжці ОСОБА_1, записавши: «Звільнений у зв'язку з невиконанням законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України» замість «Звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України».

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод» «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 29889 гривень 51 коп. заборгованості по заробітній платі; 35189 гривень 34 коп. вихідної допомоги; 3524 гривні 00 коп. судового збору. Всього стягнути 68602 (шістдесят вісім тисяч шістсот два) гривня 85 копійок.

Повернути ОСОБА_1 (р/р 764 в ПАТ «Кредобанк», МФО 325365, ) - 158 гривень 00 коп. зайво сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Позивач: ОСОБА_1 (81130, Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Садова,106Б, ІПН НОМЕР_1).

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» (79040, м. Львів, вул. Патона,1 ).

Повний текст рішення складений 27 листопада 2018 року.

Суддя:

Оригінал рішення.