Житомирський апеляційний суд
Справа №279/980/18 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/980/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох дітей. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. На даний час змінилася економічна ситуація в країні, отримуваних коштів у сумі 1200 гривень явно недостатньо для належного забезпечення дітей. Крім цього посилається на зміни у законодавстві, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене просила змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2014 та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500 гривень, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2018 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, призначених рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, стягуваних із ОСОБА_2 на утримання дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 із 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи із 31 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень в частині стягнення аліментів.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не зявились, направили письмові клопотання про розгляд справи без їх участі.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачкою.

На підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2014 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, погодившись із доводами позовної заяви та посилаючись на зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

До такого висновку суд дійшов, виходячи з положень статті 192 Сімейного кодексу України.

Апеляційний суд з цим висновком в повній мірі погодитись не може, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів.

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, в редакції, що набула чинності з 08 липня 2017 року, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилалася на положення статті 192 СК України та збільшення мінімального розміру аліментів.

За змістом ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Разом з тим, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону України «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

В статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан відповідача та право дитини на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зміни розміру стягуваних аліментів.

Однак, суд не врахував, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції змінивши розмір стягуваних аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, всупереч положень ст. 181 СК України, фактично не визначив способу їх стягнення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач працює та має постійний дохід (а.с.20), а тому наявні підстави для стягнення аліментів у частці від його заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі, про що просила позивачка, та не в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (без визначення частки) як вирішено судом першої інстанції.

А тому у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду у цій частині підлягає зміні із визначенням способу стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. В решті рішення суду залишається без змін.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи наведене, із позивача на користь відповідача підлягає стягненню 528 гривні 60 копійок понесених судових витрат (1057,20 грн. : 2).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2018 року змінити.

Викласти абзац другий рішення суду у такій редакції: «Змінити розмір аліментів, призначених рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, що стягуються із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5, номер картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, номер картки платника податків НОМЕР_2, на утримання дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи із 31 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття».

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 528 гривні 60 копійок понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.11.2018.

Головуючий Судді