22-ц/775/577/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року місто Маріуполь

справа № 263/7737/18

провадження № 22-ц/775/577/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

сторони:

заявник - ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Томіліна О.М. від 04 липня 2018 року

в с т а н о в и в:

12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заява мотивована тим, що діти проживають разом з заявником та знаходяться на її утриманні, а батько дітей добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі ? заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду і до повноліття.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

12 липня 2018 року заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду від 04 липня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального законодавства стосовно підсудності справи та строків розгляду справи про видачу судового наказу, що призвело до прийняття помилкової ухвали та порушення прав заявника. Заява про видачу судового наказу подана до Жовтневого районного суду міста Маріуполя за фактичним місцем проживання заявника, як передбачено ст. 162 ЦПК України. Проте суд проігнорував вказані норми процесуального законодавства та зробив запит щодо реєстрації місця проживання боржника, що призвело до порушення передбаченого ст. 167 ЦПК України п'ятиденного строку розгляду заяви про видачу судового наказу. Крім того, судом порушений передбачений ч. 2 ст. 165 ЦПК України десятиденний строк відмови у видачі судового наказу та повернуті усі копії додатків, доданих до заяви, та заява про видачу судового наказу, що не передбачено процесуальним законом.

Відзив боржником на апеляційну скаргу не подано

Згідно з п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду щодо відмови у видачі судового наказу (ст. 353 ч. 1 п. 1 ЦПК України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень ч.9 ст.165 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника ОСОБА_2

Такий висновок суду апеляційний суд визнає правильним і таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу, в тому числі і вимога про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

15 червня 2018 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області згідно з вимогами ч. 5 ст. 165 ЦПК України направлено запит щодо реєстрації місця проживання боржника.

Відповідно до відповіді відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 27 червня 2018 року, яка отримана судом 03 липня 2018 року, відомості щодо реєстрації громадянина ОСОБА_2 на теперішній час у Центральному, Кальміуському, Приморському районах м. Маріуполя відсутні, але зазначено, що з 24 квітня 2015 року по 29 травня 2017 року вказана особа була тимчасово зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Частина 9 ст. 165 ЦПК України передбачає, що у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до положень процесуального закону обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у видачі судового наказу, оскільки отримана судом інформація не дала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявник звернулась з заявою до суду з дотриманням правил підсудності, не впливають на правильність висновків суду, оскільки підставою для відмови у видачі судового наказу було не порушення правил підсудності, а неможливість встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника ОСОБА_2

Порушення п'ятиденного строку розгляду заяви про видачу судового наказу та десятиденного строку відмови у видачі судового наказу, на що посилається заявник в апеляційній скарзі, не впливає на правильність прийнятого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав заявника та приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки заявник ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду в позовному провадженні з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування встановленого, апеляційний суд дійшов висновку, що, відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1, суд діяв відповідно до вимог ст. 165 ч. 9 ЦПК України.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

Л.М. Кочегарова