Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1315/17 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 47 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 272/1315/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року, ухвалене суддею Карповцем В.В. у м. Андрушівка

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк, тривалістю у два місяці, для подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_6, померлої 01 жовтня 2010 року.

22.12.2017 ухвалою Андрушівського районного суду до участі у справі в якості співвідповідача залучено - ОСОБА_3.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 01.10.2010 тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначив, що 01.10.2010 померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,0040 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради Андрушівського району та належала матері на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 004631. Спадкоємцями за законом першої черги є три особи: він, його брат - ОСОБА_7 та їх сестра ОСОБА_1. Ніхто з них трьох в шестимісячний строк з дня смерті їх матері заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, не подавав. Вважав, що вони як спадкоємці, питання щодо спадкування земельної ділянки мають вирішити добровільно, оскільки згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадкуванні кожного спадкоємця за законом є рівними. Однак, 10.08.2018 звернувшись до ОСОБА_8 державної нотаріальної контори щодо реалізації своїх спадкових прав, дізнався, що його сестра ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Підставою для цього стало оскаржуване рішення суду від 17.01.2018, з якого він дізнався, що його сестра приховала від суду наявність усіх законних спадкоємців, зазначивши відповідачами ОСОБА_2 сільську раду та ОСОБА_3, які до спадкового майна ніякого відношення не мають. Таким чином, позивачка незаконно заволоділа спадковим майном шляхом обману. На думку апелянта, розгляд справи у його відсутність є грубим порушенням його прав, оскільки відповідно до ст. 48 ЦПК України він є стороною у справі та може користуватися правами відповідача згідно ст. 49 цього Закону.

ОСОБА_1, у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 посилалася на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не порушує прав і інтересів апелянта. Зокрема зазначала, що до моменту подачі нею позовної заяви до суду, вона з братами неодноразово піднімали питання про вступ у спадщину після смерті матері. Однак, ніхто з них не виявив бажання, часу та коштів на переоформлення. Апелянт відмовлявся цим займатися і не заперечував, щоб вона вступала у спадщину. Разом з тим, у нею з братами підтримувались гарні родинні стосунки, брати були усвідомлені про судові засідання, ухвалене судове рішення та отримання нею свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Оскільки ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, відповіді стосовно відмови не отримував та позовної заяви про встановлення додаткового строку про прийняття спадщини до суду не подавав, а тому процесуальні права апелянта не порушені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2010 року померла ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ТП № 323806, видане 28.11.2017 ОСОБА_8 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: земельну ділянку площею 3,0040 га для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Андрушівського району, яка належала останній на праві приватної власності, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 004631 від 24.02.2003 (а.с. 9).

Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Андрушівського району Житомирської області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. В спадковому будинку на день її смерті зареєстрованих осіб не було (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про народження та укладення шлюбу вбачається, що позивач є дочкою спадкодавця ОСОБА_6 (а.с. 8).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт від 29.06.2010, в якому зазначила, що на випадок своєї смерті житловий будинок, що знаходиться в с. Волиця Андрушівського району Житомирської області по вул. Лісова, 14 з господарськими будівлями та прилеглу земельну ділянку для обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою заповідає - ОСОБА_3 (а.с. 22).

Заповіт на даний час є чинним та ніким із сторін не оспорюється.

Згідно інформації, наданої ОСОБА_8 державною нотаріальною конторою Житомирської області Головного ТУЮ у Житомирській області від 19.12.2017 за № 954/02-14, спадщину після смерті ОСОБА_6 у вигляді житлового будинку, що знаходиться в с. Волиця Андрушівського району Житомирської області по вул. Лісова,14 за заповітом прийняла ОСОБА_3, на імя якої 01.08.2011 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок (а.с. 20-21).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є сином спадкодавця ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 49).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначав, що після смерті матері спадкоємцями за законом першої черги є він, його брат - ОСОБА_7 та сестра, позивач у справі. З них трьох у визначений шестимісячний строк до нотаріальної контори ніхто не звертався, оскільки вважали частки у спадкуванні кожного спадкоємця за законом рівними відповідно до ст. 1267 ЦК України. Окрім того, вважає, що питання про спадкування земельної ділянки має бути вирішено між ними в добровільному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у 2017 році ОСОБА_1, як спадкоємниця після смерті матері ОСОБА_6, зверталася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 3,0040 га для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради. ОСОБА_8 державної нотаріальної контори від 01.12.2017 їй було розяснено, що у звязку з пропуском строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, їй необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України та п. 3.15, глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

Довідкою ОСОБА_2 сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 12.10.2017 також встановлено, що в спадковому будинку на момент смерті ОСОБА_6 проживала одна, зареєстрованих осіб не було. Доказів того, що апелянт проживав на час смерті зі спадкодавцем, суду не подано.

В судовому засіданні апелянт пояснив, що у визначений законом строк до нотаріальної контори після смерті матері він не звертався, разом з нею не проживав, із заявою до суду про визначення додаткового строку також не звертався. Окрім того, ОСОБА_4 не зміг вказати які його права порушені прийнятим рішенням, вважає, що у будь-якому випадку питання поділу спадкового майна має вирішуватись між усіма спадкоємцями. Матеріали справи також не містять таких відомостей. Ухваленим у справі рішенням не вирішувалось питання про права та інтереси ОСОБА_4

Таким чином, апелянт відповідно до ч. 1 ст. 1272 цього Закону вважається таким, що не прийняв спадщину, а тому посилання апелянта на порушення його законних прав та інтересів, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням не вирішувались питання про права, свободи і інтереси ОСОБА_4, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 362, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 02.11.2018