Провадження № 22-ц/812/178/18 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Миколаїв

справа № 486/188/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 28 серпня 2018 року суддею Далматовою Г.А. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (назва змінена на АТ КБ «ПриватБанк», далі - КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 14600 грн. зі сплатою 30 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальницею умов кредитного договору, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 31 січня 2018 року у розмірі 105 151, 33 гривень, з яких: 13 933,36 грн. за кредитом, 85 734,57 грн. за процентами, а також штраф - 500 грн. (фіксована частина) та 4 983,40 грн. (процентна складова).

Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві позов не визнала, посилаючись на те, що кредитний договір не укладала, заяву-анкету не підписувала, з умовами надання кредиту не знайомилась, а надані банком документи не містять жодних умов кредитування та не можуть бути доказом заявленої заборгованості.

Справу розглянуто судом у відсутності сторін.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 серпня 2018 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 51 850,51 грн. кредитної заборгованості, з яких 13 933, 36 грн. за кредитом, 34 971, 89 грн. за процентами, та 2 945, 26 грн. штрафу, а також 868,84 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просила рішення скасувати та відмовити у позові. Апелянт посилалась на те, що суд, розглянувши справу у відсутності сторін, не перевірив обставини, на які посилався позивач, та наданий ним розрахунок; не визначив час, з якого вона порушила кредитні зобов'язання; не застосував позовну давність; не врахував того, що банк звертався до суду з аналогічним позовом, залишеним без розгляду та інше.

Правом на відзив на апеляційну скаргу КБ «ПриватБанк» не скористався.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача та відповідачка не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Справу розглянуто за участю представника ОСОБА_1

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 4 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Договір), зі змісту якої вбачається, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг (а.с. 8).

Протягом дії картки розмір кредитного ліміту змінювався від 300 грн. до 14600 грн. (а.с.104).

Факт отримання ОСОБА_1 платіжної картки підтверджено фотознімком з кредитної справи відповідачки (а.с.103), який також свідчить, що за тарифним планом це є карта «Універсальна» зі строком дії до липня 2016 року (а.с.109).

Посилання апелянта на те, що Договір вона не укладала, а анкету-заяву не підписувала, спростовуються вищеназваними доказами. Доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_1 не надала.

Клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 не заявляла.

На час укладення Договору діяли Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі - Умови) (а.с. 9-32), якими визначено умови користування кредитними коштами, порядок їх повернення, відповідальність позичальника за порушення кредитних зобов'язань (пеня, штраф) та інші умови кредитування.

Умови користування кредитними коштами містять і Тарифи обслуговування карт «Універсальна» за тарифним планом 55 днів пільгового періоду, що діяв на час укладення Договору (а.с. 8).

Тарифи передбачають базову процент ну ставку - 2,5% на залишок заборгованості, розмір якого на час укладення Договору складав 7 % від заборгованості та штраф за порушення строку платежів за будь-яким із грошових зобов'язань - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, враховуючи проценти та комісію.

Твердження відповідачки, що з Умовами та Тарифами її не знайомили, спростовуються її особистим підписом в анкеті-заяві, який засвідчує цей факт.

З особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що кредитні кошти отримані нею востаннє 30 березня 2015 року - 400 грн. (а.с. 99), а поповнення рахунку востаннє здійснено відповідачкою 22 січня 2016 року - 300 грн. (а.с.100).

Надходження коштів на рахунок 13 січня 2017 року в розмірі 1 394,33 грн. (а.с.101) здійснено в межах примусового виконання заочного судового рішення, яке згодом скасовано.

Наданий позивачем розрахунок свідчить, що з 30 квітня 2015 року у позичальника виникла заборгованість з погашення кредиту та процентів.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що з 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 порушила кредитні зобов'язання, на час звернення банку з позовом мала кредитну заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом та процентами, що відповідно до положень пункту 1.1.5.32 Договору є підставою для нарахування штрафу.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості відповідають обставинам справи та вимогам статей 526, 549,611,1048, 1049 ЦК.

Станом на 31 січня 2018 року банком нараховано 105 151,33 грн. кредитної заборгованості, з яких - 13 933,36 грн. за кредитом, 85 734, 57 грн. за процентами, 5483,40 грн. штрафу (а.с. 5-6).

Заборгованість за кредитом (тілом) в розмірі 13 933,36 грн. підтверджена випискою з особового рахунку про рух коштів (а.с.97-101), у відповідності до якого складено розрахунок (а.с.5-6).

Посилання апелянта на те, що заборгованості за тілом кредиту вона не має, бо кредитні кошти не отримувала з 2014 року, а борг вчасно повернула, спростовуються вищенаведеними доказами.

Доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_1 не надала.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 13 933,36 грн. заборгованості за кредитом.

Заборгованість за процентами визначена позивачем за період з 4 квітня 2013 року по 31 січня 2018 року.

Проте строк дії Договору закінчився з закінченням строку дії картки, тобто в останній день липня місяця 2016 року.

Правова позиція щодо закінчення строку дії договору з закінченням строку дії картки викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (провадження № 6-61цс14) та неодноразово застосовувалась при розгляді інших справ з аналогічними обставинами.

Відомостей щодо перевипущення кредитної картки на новий строк матеріали справи не містять.

Закінчення строку дії кредитної картки позбавляє кредитора права на нарахування процентів у наступний період.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березн 2018 року (справа № 444/9519/12ц).

Ця правова позиція грунтується на аналізі абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК, який дає підстави вважати, що щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін здійснюється лише у межах погодженого сторонами строку кредитування і припиняється після цього строку (п. 53, 54 постанови від 28 березня 2018 року).

В даному випадку закінченням кредитування за Договором є останній день строку дії картки - 31 липня 2016 року.

Отже, нарахуванню та стягненню підлягають проценти, нараховані банком станом на 31 липня 2016 року.

Водночас, суд не може погодитись з розрахунком заборгованості за процентами, наданим позивачем.

Аналіз розрахунків процентів після виникнення прострочки (з 30 квітня 2015 року) свідчить, що за кожний наступний місяць проценти нараховувались не тільки на тіло кредиту, а й на всі інші нараховані та несплачені суми за попередній період.

Отже, заборгованість за процентами складає: заборгованість за процентами станом на 30 квітня 2015 року (1 269,45 грн.) додати нараховані проценти за період з 1 травня 2015 року по 31 липня 2016 року - 5 306,29 грн. (13 933, 36 грн. х 30 % : 360 дн. х 457 дн.) та врахувати внесені відповідачкою платежі (4444,33 грн.)

Заборгованість за процентами, визначена за цим розрахунком за період до закінчення строку дії кредитування (31 липня 2016 року) складає 2 131,40 грн. (1 269,45 + 5 306,29 грн. - 4 444,23 грн.)

Висновки суду про обґрунтоване застосування процентної ставки - 30 % річних (2,5 % щомісячно) позивач не оспорював.

Дотримання кредитором порядку зміни умов кредитування (пункт 1.1.3.2.3 Умов) та своєчасне повідомлення про це позичальника банк не довів.

Штраф (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, та процентами) нарахований ОСОБА_1 відповідно до умов пункту 1.1.5.32 Договору та Тарифам. Структура штрафу визначена фіксованою та процентною складовими, підстава нарахування - порушення строку платежів за будь-яким із грошових зобов'язань.

Порушення умов кредитування з 30 квітня 2015 року є підставою для нарахування в межах строку дії договору штраф в розмірі, який визначається з заборгованості 13 933,36 грн. за тілом кредиту та 2 131,40 грн. заборгованості за процентами, що складає 1 303, 24 грн. (16 064,76 грн. х 5% + 500 грн.).

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 січня 2018 року, яка підлягає стягненню за судовим рішенням складає 17 368 грн., в тому числі 13933,36 грн. за кредитом, 2131,40 грн. процентів та1303,24 грн. штрафу.

Оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру кредитної заборгованості не звернув належної уваги на вимоги закону, судове рішення підлягає зміні.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову через сплив позовної давності.

Відповідно до правил частини 3 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення.

Проте з матеріалів справи вбачається, що заяв про застосування позовної давності ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавала.

Апелянт посилалась на те, що була позбавлена такого права, оскільки суд розглянув справу у її відсутності та відсутності її представника.

При цьому матеріали справи свідчать про відсутність порушень процесуальних прав відповідачки. Розгляд справи неодноразово відкладався за заявою представника ОСОБА_1, а при розгляді справи у їх відсутності дотримано правила статті 223 ЦПК.

Крім того, перебіг позовної давності починається з часу закінчення строку дії платіжної картки (як строку закінчення дії Договору), тобто з 31 липня 2016 року.

Отже, звернувшись з позовом у лютому 2018 року, банк заявив вимоги до відповідачки навіть в межах строків, передбачених статтею 257 ЦК, при тому, що Умови передбачають збільшення цього строку.

Підстав для застосування правил частини 4 статті 267 ЦК щодо наслідків спливу позовної давності апеляційний суд не вбачає.

Згідно зі статтею 141 ЦПК зміна судового рішення є підставою для перерозподілу судових витрат, розмір яких визначається пропорційно задоволеним вимогам банку. Відшкодуванню позивачеві підлягає 291 грн. (1762 х 17 368 : 10 5151, 33), сплаченого позивачем судового збору при подачі позовної заяви.

За тим же принципом ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню 703 грн. (1057 - (17368 х 1057 : 51850), сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 серпня 2018 року змінити, зменшити стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» загальної заборгованості з 51 850,51 грн. до 17 368 грн. та судових витрат з 868,84 грн. до 291 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 703 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.М.Базовкіна

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 7 грудня 2018 року.