Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 585/2892/15-ц

провадження № 61-13406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області, у складі головуючого судді Глущенко Є. Д., від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Хвостика С.Г., Околота Г. М., від 31 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 234/2012-РБФ, згідно якого останній отримав кредит у сумі 800 000 грн строком до 15 грудня 2017 року зі сплатою 24,5 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за даним кредитним договором 17 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 449/2012-ПФО.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 09 вересня 2015 року становить 837 256,23 грн, що складається: із строкової заборгованості за кредитом у сумі 498 681,71 грн, простроченої заборгованості за кредитом у сумі 206 222,09 грн, поточної заборгованості за процентами у сумі 19 809,41 грн, простроченої заборгованості за процентами в сумі 112 544,02 грн.

Посилаючись на викладенні обставини, банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором.

22 березня 2016 року рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 837 256,23 грн заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості тавраховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань.

31 травня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У червні 2016 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року.

03 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

01 березня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

15 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що районний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, не дослідив та не перевірив розрахунки кредитної заборгованості, безпідставно відхилив клопотання про призначення у даній справі судової економічно-бухгалтерської експертизи з метою визначення дійсної заборгованості по кредиту. Апеляційний суд ці доводи до уваги належним чином не прийняв і також відмовив у призначені судової економічно-бухгалтерської експертизи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 17 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 234/2012-РБФ, за яким останній отримав кредит у розмірі 800 000 грн на задоволення споживчих потреб, строком до 15 грудня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,5% річних.

Згідно пункту 1.4.2. кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 29,5 % річних (а. с. 6-11).

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено обов'язок ОСОБА_3 здійснювати погашення кредиту у відповідності із графіком, встановленим у додатку 2 до цього договору, та процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних платежів у розмірі 23 450,00 грн (крім першого та останнього платежів), щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, шляхом внесення коштів на рахунок НОМЕР_1, відкритий у АБ «Укргазбанк» МФО 320478 через касу банку або шляхом безготівкового перерахування.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 17 грудня 2012 року укладено договір поруки № 449/2012-ПФО (а. с. 12-13).

Відповідно до умов договору поруки (пункти 1.2-1.5.) поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором. Порукою за цим Договором також забезпечується виконання позичальником зобов'язань по кредиту у разі вимоги кредитора про дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору, на умовах та з підстав, передбачених у кредитному договорі.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачував кредит та відсотки у розмірі та у строки, визначені умовами кредитного договору, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 09 вересня 2015 року становить 837 256, 23 грн, та складається: із строкової заборгованості за кредитом у сумі 498 681,71 грн, простроченої заборгованості за кредитом у сумі 206 222,09 грн, поточної заборгованості за процентами у сумі 19 809,41 грн, простроченої заборгованості за процентами в сумі 112 544,02 грн (а. с.14-15).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення основної суми кредиту ОСОБА_3 вніс 24 січня 2014 року, а останній платіж на погашення процентів за користування кредитом - 13 липня 2015 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2015 року змінено у частині правового обґрунтування відмови у позові. (а. с. 75-77).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції (04 листопада 2015 року) та у суді апеляційної інстанції (31 травня 2016 року) представником ОСОБА_4 заявлялись клопотання про проведення судової економічно-бухгалтерської експертизи. У задоволенні вказаних клопотань відмовлено.

Під час перегляду справи у апеляційному порядку представником ОСОБА_4 було надано висновок експертно-економічного дослідження Київської незалежної судово-експертної установи, в якому вирішено питання: «Чи відповідає розмір щомісячного платежу, викладений у додатку № 1 до кредитного договору № 234/2012-РБФ від 17 грудня 2012 року, процентній ставці 24,5 % наведеній у пункті 1.4.1 кредитного договору? Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано АБ «Укргазбанк» оформлення з надання кредиту за кредитним договором № 234/2012-РБФ від 17 грудня 2012 року?».

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України, 2004 року, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом експертиза призначається коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Разом з цим, як вбачається із поданого клопотання про призначення експертизи (а.с. 106), заявником не доведено необхідність її призначення та не вказано обставин, які б свідчили про невірність, здійснених банком розрахунків заборгованості та необхідності їх перевірки шляхом призначення експертизи. Заявник не надав суду власний контррозрахунок, якій міг бути піддати сумніву розрахунок, наданий позивачем.

Підставою для призначення судової експертизи є необхідність з'ясування обставин, які потребують спеціальних знань, тобто тих, які виходять за межі знань осіб, які беруть участь у справі, та судді, котрий розглядає справу.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима не виконав. З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителя.

Посилання заявника на те, що при розгляді справи не було призначено судову економічно-бухгалтерську експертизу для визначення дійсного розміру заборгованості по кредиту є безпідставними, оскільки заявник не довів суду необхідність призначення у справі судової експертизи, не надав доказів, які могли свідчити про неправильність розрахунку, наданого позивачем.

Висновок експертно-економічного дослідження Київської незалежної судово-експертної установи від 10 травня 2016 року містить розрахунки, виходячи із процентної ставки за користування кредитом у розмірі 24,5 % річних (пункт 1.4.1 кредитного договору). Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що до кредитних коштів, які не були своєчасно повернуті, застосовується процентна ставка 29,5 % (пункт 1.4.2 кредитного договору). Непогодження заявника з розміром процентів, передбачених умовами кредитного договору, не є підставою для призначення судової економічної експертизи.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк