Справа № 703/1703/17
19 червня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Опалинської О.П.
при секретарі судового засідання Бойко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, -
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Згідно п.1 ст.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що ціна позову ОСОБА_1 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з'явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви до суду не надав, та приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відтак суд приходить до беззаперечного висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вказану норму та приймаючи до уваги, що всі учасники справи у судове засідання не з'явилися, суд вважає за можливе провести таке без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_2 18 листопада 2016 року близько 18 години по вул. Трипільська в м. Сміла Черкаської області, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_2, не врахував дорожньої обстановки, в зв'язку з чим допустив зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_2, що стояв на узбіччі, та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до копії постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаних адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП (а.с.23).
Вказана постанова суду набрала законної сили 17 січня 2017 року (а.с.23).
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 13 січня 2017 року, складеного судовим експертом авто товарознавцем ОСОБА_4 для виконання автотоварознавчого дослідження за участі ОСОБА_1, на автомобілі «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, 1992 року випуску, виявлено наступні пошкодження: розбитий задній бампер; розбите кріплення бампера; розбиті задні ліхтарі; деформовано (розрив) задньої панелі; злам наклейки панелі; деформація (злам) кришки багажника; 100% деформація заднього лівого крила; 100% деформація правого заднього крила; злам панелі заднього правого ліхтаря; розрив жгутів проводів з ліхтарів; злам замка кришки багажника; деформовано підсилювач багажника; злам (деформація) заднього правого лонжерону; складна деформація частини панелі задньої підлоги; не працює склопідіймач дверей з права; не працює електричний зсувний люк; не працює склопідіймачі передніх дверей; злам антени з електропроводом; перекос проєму кришки багажника з ремонтом задніх лонжеронів (а.с.16).
При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 повідомлено ОСОБА_2 про огляд експертом автомобіля «Пежо, пошкодженого при ДТП з зазначенням дати такого огляду (а.с.21).
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №13 від 04 лютого 2017 року складеного судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4:
Відповідно до квитанції №05-17 від 27 лютого 2017 року, ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_4 1000 (одну тисячу) гривень за оцінку матеріального збитку внаслідок ДТП авто «PEUGEOT 605», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.21).
Доказів відшкодування ОСОБА_2 завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 18 листопада 2016 року, ОСОБА_1 матеріальної шкоди матеріали цивільної справи не містять, відтак суд вважає, що така не відшкодована.
Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_2 керував автомобілем «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_2, без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Вищевказані обставини матеріалами цивільної справи не спростовуються, відтак суд вважає, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_2, не застрахована.
Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
В зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, належного позивачу, що є наслідком вчинення адміністративного правопорушення відповідачем, він зазнав душевних страждань та переживань, тому заподіяння з вини відповідача моральної шкоди, на думку суду, повністю знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи.
Разом з тим, позивач не довів суду наявності завданої йому моральної шкоди в заявленому обсязі, так як будь-які докази спричинення відповідачем моральної шкоди в зазначеному розмірі у справі відсутні.
За таких обставин, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, оскільки визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а також, враховуючи майновий стан відповідача, вважає за необхідне визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 1000 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з квитанції №17 від 30 травня 2017 року ОСОБА_1 при подачі до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 959 гривень 35 копійок.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, в матеріалах цивільної справи наявний договір про надання правової допомоги від 10 травня 2017 року (а.с.20 - зворот).
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В порушення вимог ч.3 ст.137 ЦПК України позивачем та його представником детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги за договором від 10 травня 2017 року суду не надано.
Також, в матеріалах цивільної справи наявний договір про надання юридичних послуг від 29 вересня 2017 року (а.с.50).
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно акту виконаних робіт від 19 червня 2018 року до договору про надання правничої допомоги від 29 вересня 2017 року, ОСОБА_1 повністю оплатив адвокату ОСОБА_3 надані послуги в момент підписання даного акту, в розмірі 3000 гривень, а саме за прийняття послуг передбачених договором про надання правової допомоги від 29 вересня 2017 року: консультації правового характеру, ознайомлення з документами та підготовка до складання позовної заяви, складання матеріалів позовної заяви і подача їх до суду (а.с.51).
Відповідно до квитанції від 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_3 3000 (три тисячі) гривень (а.с.49).
Разом з тим, як вбачається з відбитку штампу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок ДТП подана до суду 30 травня 2017 року.
Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 подана до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 30 травня 2017 року, відтак суд приходить до беззаперечного висновку, що адвокат ОСОБА_3 не міг надати, зазначені ним в акті виконаних робіт від 19 червня 2018 року, послуги на підставі договору про надання правничої допомоги від 29 вересня 2017 року, та грошові кошти ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_3 відповідно до квитанції від 29 вересня 2017 року за послуги, які жодним чином не підтверджені.
Таким чином, суд не приймає в якості допустимого та належного доказу акт виконаних робіт від 19 червня 2018 року до договору про надання правничої допомоги від 29 вересня 2017 року та квитанцію від 29 вересня 2017 року.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до беззаперечного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 223, 247, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України України, ст.ст.22, 280, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого по АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3, 877 (вісімсот сімдесят сім) гривень 81 (вісімдесят одну) копійку судових витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3.

Відповідач - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1.

Головуючий О.П.Опалинська