Справа №242/4599/17
Провадження №2/242/124/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., секретар судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове за правилами загального позовного провадження цивільну справу №242/4599/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади Селидівської міської ради, третя особа: Сьома донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач 25.10.2017 р. звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 жовтня 2006 року помер її син ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частки квартири №30, що розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. К.Маркса, б.1. Позивач своєчасно звернулася до державного нотаріуса Сьомої донецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті сина на транспортний засіб. Однак позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру, оскільки спадкова справа заведена державним нотаріусом залишилась у м.Донецьк. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири №30, що розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. К.Маркса, б.1.

Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позов, слухати справу без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 громади Селидівської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа державний нотаріус Сьомої донецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.11.2017 року зобовязано Державного нотаріуса Сьомої донецької державної нотаріальної контори надати суду відомості: чи заводилася спадкова справа, після смерті ОСОБА_3, який помер 20.10.2006року; якщо заводилася спадкова справа, то хто звертався з заявою про прийняття спадщини, та чи видавалося свідоцтво про право на спадщину та повідомити чи посвідчувався заповіт від імені ОСОБА_3, який помер 20.10.2006р.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-НО №424989, виданого 05.05.1979 року.

Згідно свідоцтва про смерть І-НО №153545, виданого 25.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька, ОСОБА_3 помер 20 жовтня 2006 року.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, зокрема спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, якщо вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя належала 1/2 частки квартири №30, що розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. К.Маркса, б.1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру №1347 від 12.08.2004 року, виданого Селидівською біржею нерухомості.

З матеріалів справи, вбачається, що державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2006 року, та після його смерті ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Спадкоємцем, який після смерті ОСОБА_3 своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини є позивач ОСОБА_1

Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори 30.05.2007 року, вбачається, що батько померлого ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь позивача.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартиру є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Так, п.2.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори надано інформацію з якої вбачається, що 24.01.2007 року було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3, який помер 20.10.2006 року, та на даний час спадкова справа залишилася у м.Донецьку, який віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085- р.

Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадкове майно, оскільки всі архівні справи та документи, що були напрацьовані Державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори, до якого своєчасно звернувся позивач, залишились на території м.Донецька, який віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085- р.

Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивача на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. 16 ЦК України.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належала 1/2 частки квартири №30, що розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. К.Маркса, б.1, що підтверджується наданими позивачем доказами.

Після смерті ОСОБА_3, який помер 20.10.2006 року, право власності на спірне майно перейшло в порядку спадкування за законом спадкоємцю ОСОБА_1В, яка у встановленому законом порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з втратою спадкової справи №257/2006, яку було заведено державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори, в той же час обставин, які б вказували, що на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, ст.ст. 4, 5, 76,77,78,258,259,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади Селидівської міської ради, третя особа: Сьома донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН212991305), яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 72, право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого 20.10.2006 року, а саме: 1/2 частку квартири №30, що розташована за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул. К.Маркса, б.1, загальною площею 33,9 кв.м., яка складається із однієї житлової кімнати площею 19,5 кв.м..

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оригінал рішення знаходиться в Селидівському міському суді Донецької області.

Суддя Л.В. Пирогова