печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Каранда С.Г.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-ті особи ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку в спільному майні,встановлення порядку користування, зустрічний позов ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8, 3-ті особи ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна

В С Т А Н О В И В :

Позивачка в жовтні 2016р. звернулася в суд з позовом про визнання права власності на частку в спільному майні,встановлення порядку користування. , посилаючись на те що перебували в шлюбі ,мають неповнолітню дитину, відповідач не сплачує аліменти , перешкоджає користуватись квартирою, тому просить право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 - припинити; порядку поділу спільного сумісного майна відступити від засади рівності часток, збільшивши частку ОСОБА_1, визнавши за нею право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_2 .В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_4 Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_5 наступним чином:

- виділити в користування ОСОБА_1 з неповнолітньою донькою ОСОБА_6 ізольовану кімнату площею 18,4 кв.м;

- виділити в користування ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 13,7 кв.м;

- підсобні приміщення квартири АДРЕСА_2, а саме: кухню площею 8,8 кв.м, ванну кімнату площею 3,2 кв.м, вбиральню площею 1,5 кв.м. та коридор площею 10,7 кв.м. залишити в спільному користуванні.

В судовому засіданні позов підтримала, 24.04.2017р. уточнила позовні вимоги та просила задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував ,вказував на те що ніколи не перешкоджав в користуванні квартирою, запропонований порядок користування квартирою не відповідає часткам власності. Пред»явив зустрічний позов про поділ майна, посилаючись на те що квартира була придбана на його особисті кошти , які він отримав у позику свого брата відповідно до договору позики , що підтверджується рішенням Печерського районного суду м.Києва від 7.09.2011р.В період шлюбу було придбано автомобіль марки SUZUKI 2007 року випуску,д.н.: НОМЕР_1 Вказує на те що частка Позивача (ОСОБА_1.) в спірній квартирі є пропорційною від 1/ 2 частки боргу, сплаченої ОСОБА_4. ОСОБА_9 під час перебування у шлюбі, тобто 1/2 від 1 500, 00 доларів США (що еквівалентно грн.), а саме: 750 доларів США (що еквівалентно 5 625,00 грн.).

В судовому засіданні позов підтримав, уточнив позовні вимоги 27.09.2017р. та просив визнати право власності на 94/100 ( дев'яносто чотири сотих) частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56, 80 кв. м, житловою площею 32, 60 кв. м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_4.Визнати право власності на 6 /100 (шість сотих) частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 56, 80 кв. м, житловою площею 32, 60 кв. м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 .Право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 припинити.

Визнати право власності на автомобіль марки SUZUKI 2007 року випуску, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 за ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 1/2 його вартості автомобіля марки SUZUKI 2007 року випуску, що становить відповідно 95 000, 00 грн. на користь ОСОБА_4.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на автомобіль марки SUZUKI 2007 року випуску, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 припинити.

Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15.11.2016р. відкрито провадження по справі.

Судом встановлено , що сторони перебували в шлюбі з 13.02.1999р.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 10.11.2010р. шлюб розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2001р. позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_4 .

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30.01.2013р. за ОСОБА_4 визнано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 .Тому посилання відповідача , що спірна квартира придбана особисто ним відповідно до договору позики ,та на рішення Печерського районного суду м.Києва від 7.09.2011р. є безпідставним.

Спірна квартира складається з 2 х окремих кімнат -жилою площею 18,90 кв.м. та 13,70 кв.м., загальною площею 56,80 кв.м.

В спірній квартирі зареєстровані сторони, їх донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. та син відповідача малолітній ОСОБА_5.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 63 СК України визначає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 64 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. ст. 68 Сімейного кодексу України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.

Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ч. 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.(Ч.1,2 ст.319 ЦК України)

Відповідно до ст.. 364 ЦК України 1. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

4. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.365ЦК України 1. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.370 ЦК України 1. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

2. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

3. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст..372 ЦК України 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

4. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Стаття 391 ЦК України встановлює, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В відповіді на звернення позивачки від 15.09.2016р. відповідач визнавав право власності за кожним по 1/2 частині спірної квартири, пропонував зареєструвати визначену частку в органах державної реєстрації.

Враховуючи, що спірна квартира не має ізольованих кімнат, які б по площі відповідали ідеальним долям сторін у спільній власності , мають різну житлову площу, сторонами не надано доказів , що між ними існує спір про користування квартирою. Позивачка не зверталась з вимогами про усунення перешкод в користуванні квартирою.

При цьому суд враховує, що запропонований позивачкою порядок користування спірною квартирою порушує права сторін на користування власністю, оскільки вони мають рівні долі у спільній власності, позивачка не надала доказів неможливості користуватися своєю власністю, порушення її права власника.

В судовому засіданні встановлено , що сторонами в шлюбі було придбано 2 автомобіля автомобіль марки SUZUKI 2007 року випуску, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, кредитний договір від 22.11.2007р. на придбання автомобіля був укладений з позивачкою та кошти на погашення кредиту вносились нею , відповідачем не надано документальних підтверджень на заперечення.

Автомобіль Шевроле,2006р.в. д.н.НОМЕР_1 , зареєстрований на відповідача та після розірвання шлюбу залишився в його користуванні.

Крім того відповідачем пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами про поділ майна.

Відповідно до ст..4 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом звернутись за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст..13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в спільному майні,встановлення порядку користування є безпідставними , не встановлено порушень відповідачем її прав які б підлягали захисту , зустрічний позов ОСОБА_4 про поділ майна є безпідставними , не встановлено порушень його прав які б підлягали захисту, на час подачі позовів до суду сторонами визнавалось право власності на 1/2 частину квартири за кожним та не порушувалось, не позбавлені права на користування, розпорядження своїм майном.

Керуючись ст..ст.60,63-69,72 СК України, ст..ст. 317,321,364,365,370,372 ЦК України , ст.ст. 12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-ті особи ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку в спільному майні,встановлення порядку користування.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, 3-ті особи ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 27.04.2018р.

Суддя Остапчук Т.В.