Провадження № 2/522/8095/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

01 листопада 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсною довіренності,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності.

Позов обґрунтований тим, що відповідач оформила довіреність «15» грудня 2017 р. відповідно до якої позивачу надаються повноваження з представництва інтересів відповідача з будь-яких питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням належним відповідачу на праві власності транспортним засобом, а саме автомобілем марки «PORSCHE», моделі «СAYENNE», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; представництва інтересів відповідача в різних установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з будь-яких питань, повязаних з проведенням відповідних дій щодо зазначеного автомобілю; підписання від імені відповідача договорів цивільно правового характеру щодо розпорядження автомобілем, тощо. Про наявність довіреності позивач дізналася лише через те, що відповідач планує на тривалий час виїхати за кордон, тому з цих підстав звернулася до позивача з метою передачі позивачу оригіналу зазначеної довіреності та з метою представництва інтересів в період відсутності відповідача на території України, у разі виникнення будь-яких непередбачуваних ситуацій, відносно автомобілю, що належить відповідачу на праві власності. Тобто, відповідачем була оформлена довіреність, щодо представництва позивачем її інтересів без попереднього обговорення даного питання з позивачем, не дізнавшись про думку позивача з цього приводу, без отримання на те погодження позивача та навіть не припускаючи те, що позивач категорично був би проти та не погодив би оформлення такої довіреності. У звязку з тим, що чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4, починаючи з 2016 р. займає керівну посаду, він зобовязаний, відповідно до ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік, в тому числі по членам сімї. Тому, позивач звернулася з вимогою визнання довіреності недійсною, у звязку з порушенням її прав під час одноособового укладення відповідачем.

У судовому засіданні представник позивача не зявилася, звернулася з заявою про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити. В заяві наполягала на тому, що про оформлення довіреності позивачу відомо не було, вона її не отримувала, та ніяких дій в межах повноважень довіреності в інтересах відповідача не здійснювала.

Представник відповідача не зявилася, звернулася з заявою про розгляд справи у її відсутності. В заяві зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Підтвердила, що довіреність зберігалася та зберігається і відповідача, тому як позивач відмовилася її отримувати. Також наполягала на тому, що позивач ніяких дій по довіреності не здійснювала, тому як довіреність їй не була передана.

Представник третьої особи звернувся с заявою про розгляд справи у їх відсутності.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов таким що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 травня 2018 р. позивачем був отриманий лист від ОСОБА_2, відповідно до якого нею повідомлялось, що у звязку з вимушеним відїздом у червні місяці 2018 року на досить тривалий час за кордон, нею заздалегідь була оформлена на позивача довіреність, щодо представництва її інтересів з будь-яких питань, що можуть виникнути відносно належного їй на праві власності автотранспортного засобу.

Довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, «15» грудня 2017 р. (зареєстрована в реєстрі за №2629), відповідно до якої позивачу надаються повноваження з представництва інтересів відповідача з будь-яких питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням належним відповідачу на праві власності транспортним засобом, а саме автомобілем марки «PORSCHE», моделі «СAYENNE», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; представництва інтересів відповідача в різних установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності з будь-яких питань, повязаних з проведенням відповідних дій щодо зазначеного автомобілю; підписання від імені відповідача договорів цивільно правового характеру щодо розпорядження автомобілем, тощо.

Відповідачем було визнане та не спростовується іншими матеріалами справи, що позивач дізналася про наявність зазначеної довіреності майже через шість місяців після її оформлення. Тобто, по справі не спростовується сторонами, що відповідачем була оформлена довіреність, щодо представництва позивачем її інтересів без попереднього обговорення даного питання сторонами, та без отримання на те погодження позивача.

Також, по справі підтверджене сторонами та не спростовується матеріалами справи, що позивач фактично не отримувала довіреність у відповідача, та не здійснювала жодних дій в межах повноважень, встановлених цією довіреністю.

Суд враховує, пояснення позивача, що вона категорично були би проти та не погодилася би на оформлення такої довіреності. Наказом № 374-к від 08.07.2016 року підтверджується, що чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4, починаючи з 2016 р. займає керівну посаду, тому він зобовязаний, відповідно до ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік.

Відповідно до ст. 46 зазначеного Закону, при заповненні декларації, повинна зазначатися, в тому числі і інформація щодо рухомого майна, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить субєкту декларування або членам його сімї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Такі відомості повинні включати:

а) дані щодо виду майна, характеристики майна, дату набуття його у власність, володіння або користування, вартість майна на дату його набуття у власність, володіння або користування;

б) дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності);

в) у разі якщо рухоме майно перебуває у володінні або користуванні, про власників такого майна також вказуються відомості, зазначені у передбаченні положеннями Закону України «Про запобіганню корупції».

Довіреність, яка була оформлена відповідачем, передбачає ряд повноважень щодо експлуатації позивачем належного відповідачу транспортного засобу, проведення ряду дій щодо нього, в тому числі і щодо розпорядження ним від імені відповідача.

Виходячи з пояснень позивача у позовній заяві, фактично може постати питання щодо перебування у позивача в користуванні транспортного засобу на підставі оформленої відповідачем довіреності, про наявність якої позивачу не було відомо та стало відомо згодом. Крім цього повстане питання щодо необхідності відображення відповідних відомостей в декларації чоловіка позивача ОСОБА_4 про зазначений автомобіль, який в дійсності не перебував та не перебуває у користуванні позивача та її сімї.

Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч.3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України зазначається, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися на підставі видачі особою, яку представляють, представникові або безпосередньо третій особі, з якою укладається правочин, довіреності.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Суд погоджується з правовою позицію позивача, що не зважаючи на те, що довіреність є одностороннім правочином і нотаріусами, при оформленні довіреностей, не перевіряється волевиявлення представника, оскільки це не передбачається вимогами чинного законодавства України, представництво інтересів довірителя представником, вчинення правочинів від його імені, тощо, є свідченням існування між ним та особою, інтереси якої представляються, домовленості на вчинення юридичних дій, тобто погодження виникнення цих правовідносин з довіреною особою.

Суд вказує, що у будь-якого правочину повинна бути реальна мета, а в даному випадку щоби довірена особа здійснила певні дії в інтересах довірителя та від його імені.

Таким чином, оформленню довіреності передує наявність на те погодження між сторонами та укладання довіреності, для її виконання довіреною особою ( згодною на це).

Відповідно до ч.1. ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Також, відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти договір має відповідати вимогам ст. 641 ЦК України, а відповідь про прийняття пропозиції вимогам ст. 642 ЦК України. Договір в даному випадку буде вважатися укладеним після складання сторонами документу (договору), чи обміну листами (пропозиції, відповідь про прийняття пропозиції). Відповідь щодо прийняття пропозиції у разі бажання особи укласти договір може бути засвідчена шляхом вчинення дії (дій), зміст якої (яких) засвідчує волю даної особи на укладення договору.

З матеріалів справи слідує, що відповідач не отримувала погодження позивача, щодо правочину та оформлення на підставі цього довіреності з представництва її інтересів й відповідно, жодні дії, які б свідчили про прийняття пропозиції на укладання довіреності позивачем не здійснювалися. Таким чином, позивач не давала згоду на виконання будь-яких дій в інтересах відповідача в межах повноважень по спірній довіреності, у звязку з чим у відповідача на час оформлення довіреності не було підтвердження про наявність підстав для реального настання правових наслідків, що обумовлені довіреністю.

Відповідно до положень ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання вище зазначених вимог, відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлене, що при оформленні відповідачем довіреності на представництво його інтересів, нею попередньо не були погодженні з позивачем умови договору доручення, та не підтверджена спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним як то передбачається вимогами чинного законодавства України, й, відповідно не додержанні в момент вчинення правочину вимоги, які встановлені положеннями ст. 203 ЦК України.

На підставі викладеного суд встановлює, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсною довіренності задовольнити.

Визнати довіреність посвідчену ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу «15» грудня 2017 року, що зареєстрована в реєстрі за № 2629, недійсною з моменту її оформлення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 12 листопада 2018 року.

Суддя А.В.Науменко

01.11.18