Провадження № 2/161/3733/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря судового засідання - Петрової В.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 2000 дол. США, що по курсу НБУ на 07.09.2018 року становить 56440,00 грн. за договором позики, оформленим розпискою від 09.04.2016 року, а також 3% річних від суми прострочення у розмірі 3270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач надав відповідачу позику у сумі 2000 дол. США, що підтверджується оригіналом розписки від 09.04.2016 року, яку відповідач написав власноручно. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2. В обумовлений розпискою строк, а саме - до 01.10.2016 року, грошові кошти не повернув просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також 3% річних за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою судді від 02.10.2018 відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.

У відзиві на позовну заяву від 02.10.2018 відповідач позов визнав, факт отримання позики в сумі 2000 дол. США підтвердив та зазначив, що у зв'язку із скрутними матеріальним становищем та відсутністю роботи не мав можливості повернути вказану суму боргу, зазначає, що може повернути борг частинами у зв'язку наявністю дітей, матері пенсійного віку, а також необхідністю оплачувати комунальні послуги, харчуватись і таке інше.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та дав аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно отримував гроші у борг, однак через скрутне матеріальне становище не зміг повернути кошти вчасно.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.04.2016 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 2000 дол. США готівкою, які останній зобов'язувався повернути в строк до 01.10.2016 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки та не заперечувалась відповідачем в ході судового розгляду даної справи.

Однак, станом на час розгляду справи відповідач свого обов'язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до статті 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 01.10.2016 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов'язання в строк, передбачений розпискою, не виконано.

Відповідач позов визнав, суд приймає визнання відповідачем позовних вимог, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права чи свободи сторін.

Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, у частині другій статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов'язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 2000 дол. США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 07.09.2018 (1 дол. США - 28,22 грн.), становить 56440,00 грн.

Таким чином з відповідача слід стягнути 56440,00 грн. основного богу згідно з розпискою від 09.04.2016 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, з відповідача також слід стягнути на користь позивача окрім основної суми заборгованості 3% річних за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином з відповідача слід додаткового стягнути кошти за період прострочення виконання зобов'язання з 02.10.2016 по 07.09.2018, який становить 705 днів, в сумі 3% від 56440,00 грн., що складає 3270,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем згідно з квитанцією від 07.09.2018 №0.0..1.

Керуючись частиною третьою статті 12, статтями 81, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, на підставі статей 526, 625, 1047, 1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 2000 (дві тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.09.2018 року становить 56440 (п'ятдесят шість тисяч чотириста сорок) грн. заборгованості за договором позики та 3% річних процентів за користування коштами в розмірі 3270(три тисячі двісті сімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Повний текст рішення

складено 09.11.2018р.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк