Справа № 486/626/18
Провадження № 2/486/403/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.,

при секретарі Архіповій К.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 12 квітня 2006 року є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1. 28.04.2006 р. він та його син ОСОБА_8 були зареєстровані за даною адресою. З 2009 року у вказаній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_5 та онука позивача - ОСОБА_6, а з 2013 року онук позивача ОСОБА_7 Наприкінці 2013 року відносини між його сином та невісткою погіршилися і остання разом з дітьми переїхали з вищезазначеної квартири на інше місце проживання. З 2014 року останні не проживають у належній йому квартирі та не користуються нею, але залишаються бути зареєстрованими в даному помешканні. Відповідач не несе витрат по житлово-комунальним послугам, всі обовязки по утриманню вказаного житла він виконує самостійно. З 2014 року по березень 2018 року він здавав вищевказану квартиру в оренду. Майже пять років відповідач з дітьми проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2. Останні не ведуть з ним спільного господарства, не є членами його сімї. Вважає, що ОСОБА_5 та малолітні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 втратили право користування квартирою № 48 в будинку № 1 по бульвару Цвіточний в м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Реєстрація відповідача та її дітей у даній квартирі є перешкодою у здійсненні ним права власності.

Після звернення позивача до суду з вищевказаним позовом, представник позивача подала до суду уточнені позовні вимоги, в яких просила суд визнати ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою № 48 в будинку № 1 по бульвару Цвіточний в м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю та просили суд визнати ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою № 48 в будинку № 1 по бульвару Цвіточний в м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

Відповідач в судове засідання не зявилася, але у відзиві на позовну заяву вказала, що позовні вимоги не визнає, посилається на те, що вона та її діти зареєстровані у спірній квартирі, а фактично проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2. Така ситуація з різними адресами реєстрації та проживання виникла через те, що після народження сина, вона зі своїм чоловіком ОСОБА_8, який помер 30.03.2018 р., та дітьми переїхали зі спірної квартири до квартири її матері, так як позивач повідомив, що буде здавати дане житло в оренду. За час проживання у спірній квартирі вона з чоловіком власним коштом здійснили ремонт цього житла, обладнали його кондиціонером, шафою-купе, пральною машиною, замінили вхідні двері та старі вікна на металопластикові, створювали належні умови для проживання своєї сімї. Таким чином, користуватися вказаною квартирою вони перестали не з власної ініціативи, а на вимогу позивача. Тому, вона з дітьми не користується спірною квартирою понад шість місяців з поважних причин. Також зазначила, що вона з чоловіком та дітьми не змінювали місце реєстрації у звязку з перебуванням на квартирному обліку ВП «Южно-Українська АЕС». До того ж вказала, що хоча квартира і перебувала у користуванні третіх осіб, але комунальні послуги постійно сплачувала вона, оскільки позивач пообіцяв, що в подальшому квартира залишиться їх сімї. Кошти за оренду квартири отримував позивач, але на що він їх витрачав їй не відомо. У відзиві просила відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник відповідача також не визнала позовні вимоги повністю та зазначила, що в 2014 році відповідач, її чоловік ОСОБА_8 та малолітні діти: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виїхали з квартири АДРЕСА_1 до квартири за місцем проживання батьків відповідача не з власної ініціативи, а тому, що позивач повідомив, що буде здавати дане житло в оренду. Тому вважає, що відповідач та її діти виїхали з квартири належної позивачу з поважної причини. Такою причиною є укладення позивачем з іншою особою договору оренди, який є в матеріалах справи. Малолітні діти відповідача були зареєстровані у спірній квартирі за згодою позивача, на день розгляду справи вони не є повнолітніми і не мають повної цивільної дієздатності, тобто не можуть самостійно обирати місце проживання, причини їх не проживання у квартирі позивача поважні, а тому підстави для визнання їх такими, що втрати право користування відсутні. Відповідач та її діти є членами сімї позивача, здобули права на проживання у спірній квартирі на законних підставах, укладення позивачем договору оренди з іншою особою даної квартири не є підставою визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право користування без поважних причин. Позивачем не доведено, що відповідач з дітьми за власною волею покинули спірну квартиру. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 12.04.2006 р., копією витягу з Державного реєстру правочинів та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. № 8, 9, 10).

Відповідно копії довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг міста Южноукраїнськ, за вказаною адресою зареєстровані: позивач, відповідач та малолітні внуки позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. № 11).

Як зазначили в судовому засіданні позивач та його представник, з 2014 року відповідач та її малолітні діти у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, не користуються нею, всі обовязки по утриманню вказаного житла та сплаті житлово-комунальних послуг позивач виконує самостійно.

Причиною звернення позивача до суду з даним позовом стало те, що наявність реєстрації відповідача та її малолітніх дітей квартирі позивача позбавляє його як власника в повному обсязі здійснювати своє право власності.

Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Статтею 41 Конституцією України кожному гарантоване право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно акту про не проживання № 106, складеного комісією КП «Житлово-експлуатаційне обєднання», на підставі заяви ОСОБА_4 від 08.05.2018 р, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3 не проживають з 2014 року (а. с. № 86).

Відповідно до копії акту № 199 від 06.09.2018 р., складеного комісією КП «Житлово-експлуатаційне обєднання», на підставі заяви ОСОБА_5 від 06.09.2018 р, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично проживають без реєстрації в квартирі АДРЕСА_4 з 2014 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що позивач є її вітчимом і у належній йому квартирі після одруження проживав її брат та син позивача ОСОБА_8 зі своєю дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6, а коли у останніх народився син у 2013 році ОСОБА_7, то вони переїхали проживати за місцем проживання батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_5. ОСОБА_5 наполягала на переїзді, пояснюючи це тим, що дітям за місцем проживання її батьків буде зручніше. У цій квартирі її брат зробив ремонт, була обладнана дитяча кімната меблями. Після переїзду ОСОБА_8 з сімєю з квартири позивача, останній здав її в оренду, оскільки сам проживав зі своєю старенькою матірю, яку доглядав.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_5 та її діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3 не проживають з 2014 року.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради щодо доцільності визнання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими що втратили право користування квартирою, малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже пять років проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована за ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14. 01.08.2018 р. спеціалістами служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради обстежено умови проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про що складено акт обстеження умов проживання, та встановлено, що сімя проживає у двокімнатній квартирі, на момент відвідування в квартирі чисто та затишно, житло облаштовано сучасними меблями, побутовою технікою та іншими предметами тривалого вжитку, умови для проживання та виховання дітей створені належним чином. Підстав вважати права дітей порушеними не має, оскільки вони користуються житлом своєї матері та проживають разом з нею у квартирі, де остання має частку власності. Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне визнати малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою № 48 по бульвару Цвіточний, 1 в м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

На даний час ОСОБА_6 досягла девяти років, а ОСОБА_7 пяти років.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків.

Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України за № 1077 від 22.11.2012 р., місце проживання дітей реєструється з батьками.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та представника відповідача висловлені в судовому засіданні про те, що в 2014 році відповідач, її чоловік ОСОБА_8 та малолітні діти: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виїхали з квартири позивача не з власної ініціативи, а у звязку з передачею останнім житла в оренду, якими вони обґрунтовують невизнання позову, спростовані в судовому засіданні як показами позивача так і показами свідка ОСОБА_9.

Будь-яких доказів, які б підтверджували вищевказані доводи відповідача та її представника суду не надано.

Що стосується посилання відповідача на те, що вона сплачувала комунальні послуги незважаючи на перебування квартири позивача у користуванні третіх осіб, оскільки позивач пообіцяв в подальшому залишити квартиру її сімї, не можуть бути прийняті судом, оскільки даний факт не відноситься до питання втрати нею та її дітьми права проживання в квартирі позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 понад один рік у квартирі АДРЕСА_3 без поважних причин.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що останні втратили право користування даним житлом.

На думку суду таке рішення захистить порушене право позивача щодо вільного розпорядження належним йому майном, при цьому не будуть порушенні права малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскількі вони проживають разом з матірю та користуються квартирою, в якій остання має частку власності. До того ж, відповідно до чинного законодавства України місцем проживання дітей, які не досягла десяти років, є місце проживання їх батьків і місце проживання дітей реєструється з батьками.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 704,80 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а. с. № 1).

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 72 ЖК України, ст. ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 160 СК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка також діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_8, малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9 Російської Федерації, такими, що втратили право користування квартирою № 48 в будинку № 1 по бульвару Цвіточний в м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_15

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.