Справа № 307/3030/17
Провадження № 2/307/372/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарях Панчишин В.І.

ОСОБА_1

з участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вільховецької громади с. Вільхівці про визнання незаконними дії органів сільської ради щодо позбавлення його права на земельні паї,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

26.03.2018 р. надав суд клопотання про зміну позовних вимог, за якими просить зобовязати Вільховецьку громаду с Вільхівці, виділити йому земельну ділянку в натурі (на місцевості), як власнику земельної частки (паю) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0039225, виданого 22.05.1997 р. із земель КСГП ім. Шевченка с. Вільхівські Лази, загальною площею 1.23 га., на підставі рішення Тячівської районної ради № 384 від 19.05.1997 р.

Протокольною ухвалою суду від 26.03.2018 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено відділ у Тячівському районі Держгеокадастру в Закарпатській області.

Посилається на те, що 19.05.1997 р. йому було видано сертифікат серії ЗК, № 0039225, на право на земельну частку (пай).

Середня частка паю становить 1.23 га., вартістю 2717 грв.

У звязку з тим, що сертифікат є державним документом і дає право на видачу земельної ділянки із оформленням державного акту на право приватної власності на землю, він протягом останніх двадцяти років звертався до сільської ради про видачу йому державного акту.

Законність сертифікату серії ЗК, № 0039225, була перевірене ще 1997 році. Тоді ж Вільховецько-Лазівською сільською радою було погоджено схему розпаювання з колективом.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 абз. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» особам, які мають право на земельний пай є колишні члени КСП та інших с/г підприємств.

Незважаючи за вищенаведене виконавчі органи сільської ради незаконно перешкоджають йому отримати державний акт на право власності на землю.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник Вільховецької громади с. Вільхівці ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що при виїзді в с. Вільхівці-Лази в межах населеного пункту вільної землі не має. Лише поза межами населеного пункту. Схеми про розпаювання землі у сільській раді немає, де вони знаходяться невідомо, хоча сертифікати населенню видавалися. ОСОБА_2 звертався у сільську раду про отримання земельної ділянки на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай). Останній раз сільська рада передавала земельні ділянки у 1992 році. У випадку виявлення вільної земельної ділянки, особа має звернутися до геодезистів, які здійснюють геодезичну зйомку. Після цього необхідно звернутися до голови Тячівської РДА із заявою про надання земельної ділянки.

Представник відділу у Тячівському районі Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не зявився. Надав суду заяву про знаходження вказаного відділу на стадії ліквідації, тому він не може зявитися до суду.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішеннями Вільховець-Лазівської сільської ради від 14.03.1997 р. заяву ОСОБА_2 про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність згідно норм земельного законодавства задоволено.

22.05.1997 р., ОСОБА_2 як члену колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, головою Тячівської РДА було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 1.23 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 2717 гривень.

У 2015 році село с. Вільхівці-Лази увійшло до Вільховецької об`єднаної територіальної громади.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що він на той час був голова комісії по розпаюванню земель. Після банкрутства колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, вони займалися розпаюванням земельних ділянок. Спочатку вони формували списки з осіб, які мають право на землю, а потім розподіляли її між особами зі списку. Кожна особа вказана в списку отримала по 1.23 га. пайової землі. Комісією також було розроблено схему розпаювання, яка була в трьох екземплярах. Земля видавалася в залежності від її цінності. Ці дані подавалися до районної державної адміністрації. Після цього голова РДА видавав сертифікати, яким не встановлювалося місце знаходження земельної ділянки. Коли КСП ім. Шевченка було ліквідоване, його землі перейшли до сільської ради. До 2004 року ними було розподілено двадцять земельних ділянок.

Пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно до ст. 3 ЦК України неприпустимим є позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку що Вільховецьку об`єднану територіальну громаду слід зобовязати видати позивачу земельний пай на місцевості в натурі на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК, № 0039225.

Разом із тим суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання об`єднаної громади видати йому державний акт на землю задоволенню не підлягають, так як діючим законодавством видача державних актів не передбачена.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 3, 319 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Зобовязати Вільховецьку об`єднану територіальну громаду видати ОСОБА_2, мешканцю с. Вільхівці-Лази, вул. Шевченка, № 80 «а», Тячівського району земельний пай на місцевості в натурі на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК, № 0039225.

У решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатської апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 02.11.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.