Справа №477/754/17 14.03.2018
Провадження №22-ц/784/330/18
Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

приватного підприємства «БАЯ»

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 року, ухвалене о 10 годині 55 хвилин під головуванням судді Козаченка Р.В. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «БАЯ» про розірвання договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовував наступним.

28 лютого 2007 року він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області із кадастровим номером :03:000:0902.

05 серпня 2008 року між ним та ПП «БАЯ» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 49 років зі сплатою 3% від її оціночної вартості, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 19 жовтня 2009 року.

Сторонами зазначеного договору оренди землі було визначено, що плата за користування земельною ділянкою повинна здійснюватися щорічно до 01 листопада.

Однак ПП «БАЯ» зазначених умов договору не дотрималось, оскільки не сплатило орендну плату за 2015 та 2016 роки, що підтверджується його довідкою №8 від 17 січня 2017 року.

Посилаючись на зазначені обставини, а також те, що несплата ПП «БАЯ» орендної плати унеможливило отримання ним матеріальних благ, які він сподівався придбати, ОСОБА_4 просив розірвати вищезазначений договір оренди землі, у звязку з чим зобовязати відповідача негайно передати йому земельну ділянку у стані, придатному для цільового використання.

ПП «БАЯ» проти задоволення позову заперечувало. Відповідач зазначав, що відсутні підстави для його задоволення, тому що достроково за проханням позивача 26 жовтня 2009 року сплатив йому 10 000 грн. орендної плати за весь період оренди земельної ділянки. Крім того, відповідач наголошував на застосуванні до позовних вимог ОСОБА_4 наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ТОВ «Агро-Торгівельна фірма « Агро-Діло», яка є суборендарем земельної ділянки.

Рішенням цього суду від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та ПП «БАЯ» щодо земельної ділянки площею 4,5 га, зареєстрований Миколаївською регіональною філією державного підприємства «Центр ДЗК» за №54.

З відповідача на користь ОСОБА_4 стягнуто судовий збір в сумі 640 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПП «Бая» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказував, що судом не було враховано виплату позивачу орендної плати наперед, відсутність у договорі чітко визначеного розміру орендної плати, тому що незрозумілим є визначення розміру від «оціночної вартості» та сплив позовної давності, про яку він заявляв у суді першої інстанції, а суд проігнорував.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач допустив систематичну несплату орендної плати, то наявні підстави для розірвання договору оренди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно з ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, в редакції яка діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 28 лютого 2007 року, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5 га в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.5).

19 жовтня 2009 року у Миколаївській регіональній філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» під №54 зареєстровано договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 та ПП «БАЯ» строком на 49 років, нормативно грошова оцінка якої визначена в сумі 56 833,49 грн. (а.с.6-7).

Відповідно до пунктів 9, 11, 13 зазначеного договору орендна плата вноситься орендарем щорічно до першого листопада у розмірі 3% від оціночної вартості земельної ділянки у гривнях або натуральною платою за згодою. Розмір орендної плати переглядається один раз у три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з видатковим касовим ордером від 26 жовтня 2009 року ПП «БАЯ» на підставі паспорту без належно оформленої довіреності від імені позивача передало ОСОБА_5 10 000 грн. за продаж земельного пая (мова оригіналу).

17 серпня 2012 року між ПП «БАЯ» та ТОВ «Агро-Торгівельна фірма «Агро-Діло» укладено договір суборенди вищезазначеної земельної ділянки строком на 7 років. У п.2.4 вказаного договору сторонами зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 86 661,81 грн. (а.с.25-27).

Відповідно до довідки Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.02.2018 р. нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складала: у 2008 р. 102612,97 грн., у 2009 р. 118210,14 грн., у 2010 2014 р.р. 125184,54 грн., у 2015 р. 156355,49 грн., у 2016 р. 187626,59 грн.

Таким чином у 2009 році розмір орендної плати складав 3546,30 грн. за рік, з 2010 по 2014 роки 3755,54 грн., у 2015 році 4690,66 грн., у 2016 році 5628,80 грн.

Згідно з довідкою ПП «БАЯ» №8 від 17.01.2017 р. позивачу нараховувалась орендна плата за 2015-2016 роки у сумі 2139 грн., але не виплачувалася (а.с.9).

З огляду на встановлені фактичні обставини та з урахуванням положень законодавства стосовно врегулювання відносин, повязаних з орендою землі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що несплата орендарем орендної плати за два роки є систематичною та істотно порушує умови договору між ПП «БАЯ» та позивачем, що тягне за собою розірвання договору оренди землі.

Посилання ПП «Бая» про сплату позивачу орендної плати в сумі 10 000 грн. є необґрунтованими, оскільки наданий відповідачем видатковий касовий ордер свідчить про сплату грошей іншій особі ніж позивач в рахунок продажу земельного паю.

До того ж зазначена відповідачем сума не охоплює період сплати ним орендної плати за 2015-2016 роки.

Що ж стосується тверджень відповідача про сплив позовної давності, то вони є хибними.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у квітні 2017 року, обґрунтовуючи свою вимогу про розірвання договору оренди невиплатою орендної плати за 2015-2016 роки, що свідчить про дотримання ним трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «БАЯ» залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова Судді С.Ю.Колосовський

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 15 березня 2018 року.