Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8933/18
Р І Ш Е Н Н Я

19 листопада 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарях Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 21.06.2017р. по 22.10.2018р. в сумі 215 207грн, 91 коп. з відрахуванням при виплаті податків та обовязкових платежів, передбачених законодавством та судовий збір в розмірі 2152грн..

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на ПАТ «АЗОТ» з 18.03.2005р. по 21.06.2017р. та був звільнений з посади механізатора (докер-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах цеху М-9 з виробництва аміачної селітри відділення пакування і складу комплексної бригади 1 ланки механізаторів на підставі ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, проте відповідач при звільненні з ним не розрахувався та не виплатив заборгованість по сплаті заробітної плати в сумі 21943 грн. 74коп. У звязку з невиплатою заробітної плати, ним подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «АЗОТ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 21943 грн. 74коп.

Оскільки на день звернення з позовом до суду позивачем не було виплачена заборгованість з виплати заробітної плати, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 21.06.2017р. по 22.10.2018р., яка складає 333 робочих дні.

Ухвалою суду від 24.10.2018 провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи це тим, що оскільки борг відповідача з виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 21943,97грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку складає в сумі 215207,91грн, і він є значно більшим за суму самої заборгованості по заробітній платі, то відповідно нарахована Позивачем компенсація в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню для збереження принципу пропорційності.

Представником позивача надано відповідь на відзив, з якої вбачається, що сторона позивача не згодна з доводами відповідача про застосування принципу пропорційності до вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи це тим, що застосування принципу співмірності при відсутності спору щодо розміру заборгованості не передбачено КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці» та іншими законодавчими актами, що встановлюють відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку по заробітній платі, а відтак він не може бути застосований у даному випадку.

Сторони в судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача - ОСОБА_2, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з трудової книжки позивача, він з 18.03.2005 року по 21.06.2017 року працював на ПАТ «Азот», а 21 червня 2017 року був звільнений за угодою сторін, тобто за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у звязку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Згідно довідки ПАТ «Азот» №487 від 05 вересня 2018 року, заборгованість складає 21943,97грн..

Оскільки, до теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем, через що останній звернувся до суду з зазначеним позовом.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 21 червня 2017 року, що зроблено не було.

Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у звязку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем в розмірі 21943 грн. 97 коп.

Слід звернути увагу, що відповідач у наданому суду відзиві не заперечував проти тієї обставини, що станом на 22.10.2018р. позивачу так і не виплачена сума заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, а тому звернувся до суду з даним позовом.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Таким чином розрахунки повинні проводитися за останні повні два місяці, які передували звільненню позивача з роботи, а саме лютий та березень 2017 року, оскільки, згідно довідки №488 від 05 вересня 2018 року, позивач не працював в періоди: з 01 по 09.04.2017р. відпустка; з 10 по 21.04.2017р. лікарняний; з 01 по 03.05.2017р. відпустка, з 04 по 31.05.2017р. час простою.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із довідки №488 від 05.09.2018 виданої позивачу ПАТ «АЗОТ», середньоденна заробітна плата позивача складає 646,27грн.

Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, позивач виходив з того, що з 21.06.2017р. по 22.10.2018р. (день звернення до суду з позовом) кількість робочих днів складає 333, а тому просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 215207,91грн (333 робочі дні х 646,27 - середньоденний заробіток). Позивачем правильно здійсненній розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, а тому суд вважає, що саме така сума підлягає до стягнення з відповідача з відрахуванням всіх обовязкових платежів, передбачених законом.

Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного.

Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 2152,08грн. Надані позивачем докази /а.с. 1/ свідчать про обґрунтованість розміру понесених позивачем судових витрат, а тому вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 268,273 ЦПК України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнізадовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014. м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) на користь ОСОБА_1 (23 березня 1985 року народженням, місце зареєстрованого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 21.06.2017р. по 22.10.2018р. в сумі 215 207грн. 91 коп. з відрахуванням всіх обовязкових платежів, передбачених законом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014. м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) на користь ОСОБА_1 (23 березня 1985 року народженням, місце зареєстрованого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 2152грн. 08коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: ОСОБА_3