ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1860/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/4817/23/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2; представника ПАТ "Українська залізниця" Тарарука Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/1860/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», державної адміністрації залізничного транспорту України, третя особа Тернопільська міська рада про стягнення середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення.

Ураховуючи подану ним заяву про заміну відповідача та про збільшення позовних вимог, просив стягнути із публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у його користь середню заробітну плату за період з 17.07.2015 року по 08.05.2018 року, за час затримки виконання рішення суду в розмірі 232 714,24 грн., утримавши із неї податок на доходи фізичних осіб та інші обов'язкові платежі, допустивши негайне виконання судового рішення в частині у розмірі 6 611,25 грн. Правовою підставою для стягнення позивач вказав ст.236 КЗпП України.

Позов обгрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2015 року визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №1105/ос від 23 липня 2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_1, поновлено його на посаді головного лікаря Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль» ДТГО «Львівська залізниця» з 24 липня 2014 року. Дане судове рішення, в частині поновлення на роботі, допущено до негайного виконання. Однак, вважає, що публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», яке, на думку позивача, є правонаступником Державної адміністрації залізничного транспорту України, зазначене судове рішення не виконано та не поновлено його на роботі.

Справа судами вирішувалась неодноразово.

Останнім рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль» державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа Тернопільська міська рада про стягнення середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. Вказує, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту та, як наслідок, до ПАТ "Українська залізниця" перейшли всі її права та обов'язки. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на ряд правових позицій щодо правонаступництва - ПАТ "Українська залізниця", які наведені у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №910/24431/16, від 14.03.2018 року у справі №910/11058/17, від 21.03.2018 року у справі №591/1/16-ц, від 26.03.2018 року у справі №757/18979/14-ц, від 31.05.2018 року у справі №910/1879/17, від 20.06.2018 року у справі №910/5809/15-г, від 03.07.2018 року у справі №910/4425/16, від 10.08.2018 року у справі №910/5955/17, однак суд першої інстанції не надав їм мотивованої оцінки, виключно зазначивши в описовій частині рішення про посилання позивача на них. Вказує, що представник відповідача в судовому засіданні 01.08.2018 року визнав, що ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником Державної адміністрації залізничного транспорту, однак не у відносинах з позивачем, оскільки останній не звертався із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, проте, всупереч п.2 ч.4 ст.265 ЦПК України, суд не зазначив мотиви неприйняття вказаних відповідачем обставин.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на аргументи, викладені у ній.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За вимогами ст.367 ЦПК україни суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 27 березня 2012 року обіймав посаду головного лікаря державного закладу "Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль" ДТГО "Львівська залізниця".

Наказом Укрзалізниці від 23 липня 2014 року №1105/ос ОСОБА_1 був звільнений 24 липня 2014 року з посади головного лікаря ДЗ "ВКЛ ст.Тернопіль" на підставі п.8 ч.1 ст.36 КзпП України та п.5.3.11 контракту №24 за невиконання умов контракту, яке полягає в незабезпеченні виконання ОСОБА_1 у встановлені строки законних вимог суб'єктів внутрішнього фінансового контролю залізниці, дію контракту №24 припинено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2015 року, ухваленим у цивільній справі №607/12747/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Міністерства інфраструктури України, третя особа - Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» про встановлення факту перебування на посаді на умовах безстрокового трудового договору, скасуванню наказу про звільнення та поновлення на роботі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу №1105/ос від 23 липня 2014 року та поновлення на роботі скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України №1105/ос від 23 липня 2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Державного закладу «Відділкова лікарня станції Тернопіль» ДТГО «Львівська залізниця» з 24 липня 2014 року.

05 серпня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом по справі було видано виконавчий лист №607/12747/14-ц, про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Державного закладу «Відділкова лікарня станції Тернопіль» ДТГО «Львівська залізниця», де боржником зазначена Державна адміністрація залізничного транспорту України.

Виконавчий лист було звернуто до виконання через Печерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Пред'являючи позов про стягнення середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення, ОСОБА_1 зазначив, що рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16 липня 2015 року щодо його поновлення на посаді не виконане.

Позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог, категорично настоював на стягненні середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення саме із Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» , визначивши його відповідачем 2 по справі (т.1а.с.70; 215;232).

За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.236 КзпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

На виконання Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23 лютого 2012 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 утворено ПАТ "Укрзалізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у додатку 1, включено й Державну адміністрацію залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 затверджено Статут ПАТ "Укрзалізниця", пунктом 2 якого визначено, що товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до частини другої статті 104 ЦК України встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Порядок внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) визначений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Відповідно до частини першої, другої статті 4 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації ПАТ «Укрзалізниця», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Реєстру. Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців включає, зокрема, внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Реєстру.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Аналогічну норму наведено і у частині першій статті 10 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у чинній редакції.

Як вбачається із даних Реєстру державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця" здійснено 21 жовтня 2015 року.

Запис про припинення юридичної особи - Державної адміністрації залізничного транспорту України (00034045) відсутній у Реєстрі, що перевірив суд першої інстанції.

Згідно з витягом із Реєстру станом на 09 листопада 2018 року Державна адміністрація залізничного транспорту України (00034045) знаходиться в стані припинення з 06.08.2014, дата і номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення - відсутні, що не дає підстав вважати дану юридичну особу такою, що припинилася.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд дійшов правильного висновку про те, що ПАТ "Українська залізниця" є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки моментом переходу прав та обов'язків до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи, однак такий запис відсутній відносно Державної адміністрації залізничного транспорту України.

При цьому позивач не позбавлений права на звернення з вимогами про стягнення середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення до належного відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічну позицію з подібних правовідносин висловив Верховний Суд у постанові від 11 червня 2018 року у справі №759/10240/17-ц (провадження №61-14942св18).

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги що ПАТ "Українська залізниця" є належним відповідачем у справі. Ці доводи суперечать вимогам частини другої статті 104 ЦК України, якими встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Однак, запис про припинення юридичної особи - Державної адміністрації залізничного транспорту України відсутній у єдиному державному реєстрі як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом. А тому суд дійшов правильного висновку про відмову у збільшених позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за період затримки виконання судового рішення саме із ПАТ "Українська залізниця", на чому категорично настоював позивач.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний

суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 листопада 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.