Справа № 372/3849/17
Провадження № 2-462/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування договорів дарування,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.08.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2017 року у справі 372/5059/15-ц її позов про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування житлового будинку задоволено частково та визнано недійсним вказаний договір дарування ? частки житлового будинку. Та на даний час право власності ОСОБА_2 на ? частину вищезазначеного житлового будинку скасовано приватним нотаріусом ОСОБА_3 Окрім того, позивач зазначає, що 09 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2укладено договори дарування двох земельних ділянок, що знаходяться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, одна з яких площею 0,1132 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1004 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відомості про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи похилий вік позивачки та поганий стан здоров'я, необхідність здійснювати догляд за сином-інвалідом, відповідачка зобов'язалася забезпечувати її та її сина утриманням і доглядом довічно, а вона у свою чергу передала у її власність дві вищезазначені земельні ділянки. З моменту укладання договорів дарування відповідачка не допомагала позивачці та її сину, досягнутих між ними домовленостей не виконувала, а лише пропонувала переїхати до неї та проживати разом з нею. Однак позивач відмовилася, оскільки має сина-інваліда, що потребує стороннього догляду. Після звернення за правовою допомогою з метою розірвання договорів, позивачці було роз'яснено, що між нею та ОСОБА_2 було укладено не договір довічного утримання, а договори дарування. Позивач зазначала, що їй не було відомо про те, що вона укладає договори дарування, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення щодо природи правочину прав та обов'язків сторін, та при укладенні договорів не було враховано інтереси її непрацездатного сина ОСОБА_4, оскільки був відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення даного правочину. Окрім того, позивач зазначила, що оскільки обидві вказані земельні ділянки нерозривно повязані з житловим будинком що знаходяться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, власником ? частки якого вона на даний час є, існує принцип цілісності обєкта нерухомості із земельними ділянками, то вважає, що до неї повинно перейти (повернутися) право власності на ці земельні ділянки. Тому просила визнати недійсними договори дарування земельних ділянок та скасувати зазначені договори.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з застосуванням спеціальних строків позовної давності.

Третя особа, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, в судове засідання не зявилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та надала письмові пояснення. Зазначила, що нею було посвідчено два договори дарування земельних ділянок, які знаходяться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, одна з яких площею 0,1132 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1004 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що були укладені між позивачем та відповідачем. Вказала, що після ознайомлення з обставинами викладеними в позовній заяві ОСОБА_7 вважає, що зазначений позов задоволенню не підлягає з тих підстав, що твердження ОСОБА_7 про те, що її волевиявлення на дарування відповідачу - ОСОБА_2 спірних земельних ділянок у м. Обухові, вул.. Малишка, 71, не відповідало її внутрішній волі і, відповідно, не було додержано загальної умови, необхідної для чинності правочину, передбаченої ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, а також твердження про те, що оспорювані договори були укладені позивачем під впливом помилки щодо природи правочину, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки, нею, як нотаріусом, припосвідченні вказаного договору дарування було встановлено дійсні наміри кожної зі сторін, а такожвідсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину шляхом встановленняоднакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків длякожної зі сторін до підписання Сторонами вказаного правочину нею, як нотаріусом, неодноразово наголошувалось про те, що укладаються саме договори дарування, а не будь-які інші правочини (в тому числі договори довічного утримання, про що стверджує ОСОБА_7Ф.), надано примірники правочину для ознайомлення Сторонами, зачитано вголос основні умови правочину. Заперечень у Сторін (в тому числі у ОСОБА_7Ф.) щодо жодної з умов правочину не було, суть правочину була Сторонам (в тому числі ОСОБА_7Ф.) була зрозуміла та нею погоджена; твердження Позивача за про те, що правочини є нікчемними, оскільки посвідчені без згоди органу опіки та піклування (у звязку з фактом реєстрації у спірному будинку її непрацездатного сина ОСОБА_4М.), третя особа також заперечує, оскільки з поданих документів, а саме довідки (виписки з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію виданої Обухівською міською радеКиївської області 09.12.2014 року за №1791. не вбачається чи є особи, зареєстрованів будинку, неповнолітніми/недієздатними чи обмежено дієздатними, а ОСОБА_7 про зазначену обставину, нотаріуса, не повідомила,тому підстав для витребування дозволу органу опіки та піклування у неї, як у нотаріуса, не було. Посилання Представника ОСОБА_7 на рішення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 24.12.2002 року №1320 «Про встановлення піклування над ОСОБА_4, 191 р.нар. та призначення піклувальника» (яке скасовано рішенням виконкому Обухівської міської ради від 04.06.2013 року №576), не може бути доказом того, що ОСОБА_4 недієздатним, оскільки згідно статті 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана недієздатною за рішенням суду, а такогорішення суду не існує. Також в поясненнях третя особа зазначила, що не погоджується з твердженням Позивача про те, що з 1/2 часткою будинку нерозривно повязані дві земельні ділянки: площею 0,1132 га та 0,1004 га (кадастрові номери :01:085:0014 та :01:085:0013), оскільки нерозривно повязаною будинком може бути лише земельна ділянка, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а інша земельна ділянка площею 0,1132 кадастровий номер :01:085:0014, надана для ведення особистого селянського господарства, є самостійною земельною ділянкою, що стосується і посилання Позивача на визначення поняття «садиба» - земельна дії з розташованим на ній житловим будинком, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, так як поняття «садиба» стосується житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований - площею 0,1004 кадастровий номер :01.085:0013. Не погоджується третя особа і з твердженням Позивача про те, що фактична передача частки будинку та двох земельних ділянок не відбулась (тобто не відбулось прийняття дарунку), оскільки згідно ч. 4 статті 722 Цивільного кодексу України «прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ є прийняттям дарунку». Посилаючись на викладені в письмових поясненнях обставини, третя особа просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09 грудня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, відповідно до якого остання отримала ОСОБА_2 отримала у дар частину вказаного будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований за № 4370.

Також 09 грудня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2укладено договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, площею 0,1132 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:085:0014 відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у дар земельну ділянку, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований за № 4376. Відповідно до п. 3.1 договору дарування дарувальник зобов'язується передати земельну ділянку обдарованій у день укладення та нотаріального посвідчення цього договору.

Крім цього, 09 грудня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2укладено договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, та площею 0,1004 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:085:0013, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у дар земельну ділянку, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований за № 4373. Відповідно до п. 3.1 договору дарування дарувальник зобов'язується передати земельну ділянку обдарованій у день укладення та нотаріального посвідчення цього договору.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.08.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2017 року у справі 372/5059/15-ц позов ОСОБА_7 про визнання недійсним вищезазначеного договору дарування житлового будинку задоволено частково та визнано недійсним вказаний договір дарування ? частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71. Зазначеним рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.08.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2017 року у справі 372/5059/15-ц встановлено наступні обставини: ОСОБА_7 та її син ОСОБА_4 зареєстровані та проживають у житловому будинку що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, що підтверджується паспортами та будинковою книгою; відповідно до копій квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, вказані квитанції надходять на ім'я ОСОБА_7 та оплачуються нею ; син ОСОБА_7 - ОСОБА_4 є інвалідом першої групи з дитинства, що підтверджується посвідченням та довідкою МСЕК; тобто позивачка ОСОБА_7, після укладення договору дарування будинку, продовжує користуватися будинком та сплачує за житлово-комунальні послуги.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент укладення правочину. Ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2017 року на підставі рішення Апеляційного суду Київської області № 372/5059/15-ц, виданого 16.08.2016 року зареєстровано скасування права власності ОСОБА_2 на ? частину житлового будинку що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.10.2017 року ? частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71 на праві власності на підставі дублікату Договору дарування від 05.02.2002 року зареєстровано державним реєстратором за ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Охоронюваний законом інтерес позивача полягає в тому, що на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, та площею 0,1004 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:085:0013, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у дар земельну ділянку, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований за № 4373, знаходиться житловий будинок, належний позивачу.

На даний час ? частина вищезазначеного житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71 належить на праві власності позивачу ОСОБА_7 та оскільки він збудований і розміщений на земельній ділянці площею 0,1004 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:085:0013, то дана земельна ділянка є нерозривно повязаною з житловим будинком та підпадає під поняття «садиба», а з аналізу вищезазначених норм Земельного кодексу України та статей 377, 381 ЦК України вбачається, що житловий будинок і вказана земельна ділянка, на якій він розташований є цілісним майновим комплексом.

Проаналізувавши вищезазначені обставини справи та норми законодавства України, суд вважає, що є всі підстави вважати недійсним договір дарування земельної ділянки що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, площею 0,1004 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер :01:085:0013, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у дар земельну ділянку, що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований за № 4373, який був укладений між дарувальником ОСОБА_7Ф та обдаровуваною ОСОБА_2 з огляду на те, що цей правочин порушує право позивача на користування земельною ділянкою, так як на ній знаходиться належне їй нерухоме майно, що підтверджується кадастровим планом та не заперечується представниками сторін, а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, в даному випадку позивач, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)., а отже позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Окрім того, суд бере до уваги те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.08.2016 року, яке набрало законної сили у справі 372/5059/15-ц визнано недійсним договір дарування ? частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, так як під час його укладення у позивача було відсутнє волевиявлення безоплатної передачі майна у власність ОСОБА_2, у ОСОБА_7 відсутнє будь-яке інше житло, вона є особою похилого віку та проживає з сином інвалідом у зазначеному будинку та сама потребує допомоги, а житловий будинок і вказана земельна ділянка, на якій він розташований є цілісним майновим комплексом.

Позовна вимога ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування договору дарування укладеного між нею та ОСОБА_2, що зареєстрований приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 в реєстрі за номером 4376, відповідно до якого позивач подарувала відповідачу земельну ділянку площею 0,1132 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:085:0014 , що знаходиться за адресою : Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71 задоволенню не підлягає, оскільки в ході судового розгляду твердження позивача та її представника щодо її волевиявлення на дарування цієї земельної ділянки не відповідало її внутрішній волі та вказаний договір був укладений під впливом помилки щодо природи правочину не були підтвердженими та доведеними, так як з письмових пояснень нотаріуса та вказаного договору вбачається, що позивачу неодноразово було розяснено, що укладається саме договір дарування, а не якийсь інший правочин. Окрім того, з наданих позивачем нотаріусу документів, а саме довідки про склад сімї та реєстрацію у останнього були відсутні підстави для витребування дозволу органу опіки і піклування на укладення вказаного договору дарування, окрім того в ході розгляду справи встановлено, що син позивача ОСОБА_4 недієздатним не визнаний та на момент укладення договору будь-яких рішень суду щодо цього не існувало. Також не знайшли підтвердження підчас судового розгляду посилання позивача, що земельна ділянка площею 0,1132 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:085:0014 є нерозривно повязаною з будинком належним позивачу та підпадає під поняття садиба, оскільки вона є окремим сформованим земельним обєктом та відповідно до її цільового призначення на ній не може бути розміщений будинок, а фактична передача земельної ділянки відбулась згідно умов договору після передачі дарувальником обдаровуваній документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В судовому засіданні встановлено, та не спростовується представниками сторін, що після укладення договору, відповідач здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1132 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:085:0014. Тому, враховуючи, що обдаровувана вчинила відповідні дії щодо прийняття дарунку, і зареєструвала своє право власності на дарунок - нерухоме майно у встановленому законом порядку, підстави вважати договір дарування недійсним відсутні. Як і відсутні підстави вважати, що позивач, укладаючи договір дарування, вважав, що укладає договір довічного утримання. Належних і допустимих доказів цього у судовому засіданні не здобуто. Таким чином, вимоги позивача не ґрунтуються на доказах, підтверджуючих наявність підстав для задоволення позову в цій частині та не відповідають дійсності.

Вимога позивача про скасування договору дарування земельної ділянки що знаходиться за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Малишка, будинок 71, площею 0,1132 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:085:0014 не підлягає задоволенню, оскільки суперечить нормам цивільного законодавства, з огляду на те, що в даному випадку порушене право позивача підлягло б відновленню саме шляхом визнання вказаного договору недійсним та в подальшому скасування на підставі такого рішення суду державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку за відповідачем, але суд не знайшов підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання недійсним договору дарування вказаної земельної ділянки та відмовив в її задоволенні.

Щодо заявленої представником відповідача в судовому засіданні в усному порядку заяви про застосування судом строків спеціальної давності, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 258 ЦК України щодо звернення з даним позовом до суду та відмови у задоволенні позову з цих підстав, суд виходить з таких обставин.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Пунктом 5 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Але в даному випадку позивач звернувся не з вимогою про розірвання договору дарування, а з вимогою про визнання договорів дарування недійсними та їх скасування, тому потрібно застосовувати загальну позовну давність тривалістю три роки, а оскільки позивач звернувся до суду згідно поштового штампу на конверті 08.12.2017 року, то суд приходить до висновку, що строки загальної позовної давності ним не пропущено, а заява представника про відмову у задоволенні позову з цих підстав є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судових витрат в розмірі 640,00 гривень, оскільки позивач від сплати судового збору було звільнено на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 265, 355 ЦПК України, статями 203, 215, 256, 258, 377, 381, 638 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса : 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, буд. 71, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса : 02097, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 (адреса : 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, буд. 9) про визнання недійсними та скасування договорів дарування задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 09.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 в реєстрі за номером 4373, згідно з яким було подаровано земельну ділянку площею 0,1132 га, кадастровий номер :01:085:0013, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою : Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, земельна ділянка 71.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 01.06.2018 року.

Суддя В.Г. Болобан