КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2658/18
Провадження № 2/488/1462/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.10.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача ОСОБА_3 в якій просила суд: 1) Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2001 року по день реєстрації шлюбу, тобто по 09.06.2007 року; 2) Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме: земельну ділянку площею 1070 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2; 3) Визнати, що частки подружжя у спільно набутому майні є рівними - по 1/2 частці кожному з подружжя, поділивши набуте сторонами спільне майно наступним чином: визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 1070 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, залишивши у власності відповідача ОСОБА_2 .ОСОБА_4 1/2 земельної ділянки площею 1070 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2; визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 104, 3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2, залишивши у власності відповідача ОСОБА_3 1/2 житлового будинка загальною площею 104, 3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 2001 року перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах. 09.06.2007 року вони зареєстрували шлюб в Корабельному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 172. Шлюб було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва за № 2/488/2089/15 року, яке набуло законної сили 25.12.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем.

За період шлюбу за спільні кошти сторони набули земельну ділянку площею 1070 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, яку було набуто на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2688. Договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений на ім'я відповідача та житловий будинок загальною площею 104, 3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який було побудовано нашим подружжям за час шлюбу набуто на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 03.01.2012, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на ім'я відповідача.

Після розірвання шлюбу позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач залишився проживати в спірному житловому будинку, проте між сторонами на теперішній час не досягнуто домовленості, щодо розподілу сумісно нажитого майна - житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Саме на цій підставі позивач звернулась до суду з даним позовом.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивач та її представник, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили про задоволення позову.

Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що з відповідачем ОСОБА_3, позивач перебувала в шлюбі, який було зареєстровано 06.06.2007 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 172, але з 2001 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва за № 2/488/2089/15 року, яке набуло законної сили 25.12.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем.

За період шлюбу за спільні кошти сторони набули земельну ділянку площею 1070 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, яку було набуто на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2688. Договір купівлі-продажу земельної ділянки був укладений на ім'я відповідача та житловий будинок загальною площею 104, 3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який було побудовано нашим подружжям за час шлюбу набуто на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 03.01.2012, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на ім'я відповідача.

Після розірвання шлюбу позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач залишився проживати в спірному житловому будинку, проте між сторонами на теперішній час не досягнуто домовленості, щодо розподілу сумісно нажитого майна - житлового будинка з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_2 був набутий на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 03.01.2012, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на ім'я відповідача, а земельна ділянка набута на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2688.

Земельна ділянка була набута сторонами після народження спільної дитини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто в період фактичного перебування позивача та відповідача у шлюбі.

Власником спірного майна є відповідач по справі ОСОБА_3.

З копії витягу про державну реєстрацію прав та з копії технічого паспорту на індівідуальний житловий будинок АДРЕСА_2, який виданий Миколаївським МБТІ заявнику технічної інвентаризації ОСОБА_3, виготовлений станом на 11.01.2010 року, вбачається, що згідно обліку вказаного бюро технічної інвентаризації право власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: м. Миколаїв, пров. Фонтанному, 1 дійсно зареєстровано за ОСОБА_3.

Згідно вищеперелічених документів спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. "А" загальної площі 104,3 кв.м, жилою площею 70,0 кв.м з господарськими та побудовими будівлями, огорожами та спорудами: сіни літ. "а", підвалом літ. "апд", майстерня та гараж. Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1070,0 кв.м, з яких: під будинком - 134,1; під двором - 935,9; дана земельна ділянка приватизована.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно до норм ст. 60 СК України житловий будинок загальною площею 104, 3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивача - ОСОБА_2 та власністю її колишнього чоловіка - ОСОБА_3.

На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ст. 368 ЦК України також зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 61 СК України вбачається, що об"єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про приктику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподілу спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя можуть вважатися: квартири, житлові та садові будинки, земельні ділянки та інш.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що домовленості між сторонами не досягнуто.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи достовірно встановлено, що шлюбний договір між сторонами не укладався.

Згідно ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або а будь-якому іншому шлюбі поширюється положення глави 8 цього кодексу.

Зазначена норма застосовується до земельної ділянки площею 1070 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, оскільки дане нерухоме майно було набуто сторонами після народження спільної дитини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто в період фактичного перебування позивача та відповідача у шлюбі.

Відповідно до ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, до не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Вищезазначене підтверджується правовим висновком, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15: аченою законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім "ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо Інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти».

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З урахуванням вищевикладеного, за умови визнання та не заперечення відповідачем зазначених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 315, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2001 року по день реєстрації шлюбу, тобто по 09.06.2007 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майно набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме: земельну ділянку площею 1070 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Визнати, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільно набутому майні є рівними - по 1/2 частці кожному з подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 1070 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 104, 3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.15.5 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 54052, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1);

Відповідач - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: 54050, АДРЕСА_3).

Суддя Я. А. Чернявська