ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Херсон

справа № 668/14892/15-ц

провадження № 22-ц/819/194/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 30 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Виконавчий комітет Херсонської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_7, до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Херсонської міської ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зміну договору найму жилого приміщення,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Виконавчий комітет Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначила про те, що з 2007 року проживала, а починаючи з 27 липня 2012 року була зареєстрована разом з дочками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у жилому приміщенні квартирі № 3, розташованій за адресою: м. Херсон, пр. 200-річчя Херсона, 7, корп. 2.

Наймачем зазначеного жилого приміщення був її чоловік ОСОБА_10, який помер 21.11.2015 року.

За вказаною адресою також зареєстровані дочки померлого чоловіка - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, які на час її вселення у спірній квартирі не проживали.

Зі слів чоловіка їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_12 виселилася із квартири, забравши особисті речі, ще у серпні 2005 року.

Відповідач мала вільний доступ до спірної квартири, перешкоди у користуванні житловим приміщенням їй не чинились.

Посилаючись на те, що ОСОБА_12 в добровільному порядку із реєстраційного обліку за адресою спірного житлового приміщення не знялась, в квартирі не проживає понад шість місяців без поважних причин, комунальні послуги за користування житлом не сплачує, а передбачені ст. 71 Житлового кодексу України підстави для збереження за нею жилого приміщення відсутні, позивач просила визнати ОСОБА_12 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: м. Херсон, пр. 200-річчя Херсона, 7АДРЕСА_1.

У березні 2016 року ОСОБА_5, від імені якої діяла ОСОБА_7, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Херсонської міської ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зміну договору найму жилого приміщення зазначаючи, що є рідною дочкою померлого ОСОБА_10, який відповідно до укладеного з виконавчим комітетом Херсонської міської ради договору найму житлового приміщення був наймачем житлового приміщення за адресою м. Херсон, пр. 200-річчя Херсона, 7АДРЕСА_1, де вона зареєстрована та проживала, сплачувала комунальні послуги та виконували інші обовязки з утримання майна.

Внаслідок виниклого з відповідачем конфлікту вона була змушена виїхати зі спірного житла, до якого мала безперешкодний доступ за життя батька.

Після смерті батька, починаючи з листопада 2015 року, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, вважаючи себе його власником, в той час як коло спадкоємців померлого наймача не визначено та договір найму з новим наймачем не укладено.

Посилаючись на те, що відповідач систематично порушує умови договору найму житлового приміщення, комунальні послуги не сплачує на протязі тривалого часу, що може призвести до втрати цього приміщення, в добровільному порядку вселити її до квартири відмовляється, позивач просила суд зобовязати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні двокімнатною квартирою, що знаходиться за адресою: м. Херсон, просп. 200-річчя Херсона, 7АДРЕСА_1, шляхом заселення; зобовязати Виконавчий комітет Херсонської міської ради змінити договір найму спірного жилого приміщення, визнавши її наймачем.

Рішенням суду від 30 березня 2018 року постановлено:

Первісний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Виконавчий комітет Херсонської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири №3 за адресою: м.Херсон, пр.200 річчя Херсона, 7, корп.2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Херсонської міської ради про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, шляхом заселення та зміну договору найму жилого приміщення відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого до неї позову та про задоволення зустрічних позовних вимог, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо безпідставності заявлених нею позовних вимог не відповідають обставинам справи, наданим доказам та зроблені без врахування положень ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу України щодо неможливості виселення особи без надання іншого жилого приміщення та практики Європейського суду з прав людини у спірних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 доводи скарги не визнала, висновки суду щодо наявності підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням без надання іншого постійного житла, вважає правильними та обґрунтованими.

Справа розглядається Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та положень частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В процесі розгляду справи суд встановив, що наймачем окремої двокімнатної квартири №3 , яка розташована по просп.200-річчя Херсона в будинку №7, корпус 2 в м.Херсоні та віднесена до державного житлового фонду, значиться ОСОБА_10, який помер 21 листопада 2015 року.

Крім наймача у наведеній квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_6 та дочки: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

24 жовтня 2015 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб із ОСОБА_13 та змінила прізвище на «Черданцева».

Позивач стверджує, що з моменту її (ОСОБА_6О.) вселення у спірну квартиру, яке відбулося в 2007 році, ОСОБА_12 в ній не проживає, участі в утриманні житла не приймає, витрати на житлово-комунальні послуги не несе. Зазначила також про те, що жодних перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_10 при житті та нею відповідачеві не чинилось.

У підтвердження наведених доводів позивач надала суду акт, складений майстром КП «Таврійський» 11.12.2015року про те, що ОСОБА_12 зареєстрована в квартирі №3 по проспекту 200-років Херсона,7,корпус 2 в м.Херсоні, однак за зазначеною адресою не проживає з серпня 2005року.

Викладену в акті інформацію підтвердили сусіди ОСОБА_14П.(кв.№5) та ОСОБА_15 (кв. №1).

Факт виселення ОСОБА_13 (вона ж ОСОБА_12) О.П. із спірної квартири після створення своєї сімї в 2006 році та непроживання в ній з цього часу підтвердили також допитані судом свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, а також сама відповідач та свідок ОСОБА_21, яка є матірю ОСОБА_5

Свою відсутність у спірній квартирі після 2006 року відповідач пояснює тим, що з цього часу і до 2012 року проживала однією сімєю, але не перебувала в зареєстрованому шлюбі, із ОСОБА_22 за місцем проживання його батьків у сел.Куйбишево. Після смерті ОСОБА_22 повернулася до матері, оскільки у спірній квартирі, крім батька і його дружини ОСОБА_6, проживали що двоє їх доньок, тому для неї не було місця у двокімнатному помешканні. З батьком була досягнута усна домовленість про те, що, незважаючи на її відсутність в квартирі, за нею зберігатиметься право користування житловим приміщенням, однак після його смерті відповідач чинить їй перешкоди та не погоджується на вселення в квартиру.

Відповідно до вимог статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Частиною третьою статті 71 ЖК України визначено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців.

На наявність таких випадків у спірних правовідносинах відповідач не посилається і такі судом не встановлені.

Згідно із статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року з послідуючими змінами, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сімї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сімї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

Наймачеві або членові його сімї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Враховуючи, що факт відсутності відповідача у спірній квартирі понад встановлений законом строк (біля 19 років) судом встановлений і ОСОБА_5 фактично визнаний та не спростований, а наведені нею причини не стосуються обєктивних обставин, що спричинили цю відсутність, не є наслідком неправомірної поведінки інших членів сімї, а залежали від волі самої відповідача, яка створила нову сімю та залишила у свій час спірне жиле приміщення задля цього, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_5 (вона ж ОСОБА_12) О.П. була відсутньою в квартирі протягом тривалого періоду часу без поважних на те причин, а тому втратила право користування нею.

У звязку з втратою права користування спірним жилим приміщенням, її вимоги про вселення в квартиру за відсутності на це згоди позивача та про зміну договору найму жилого приміщення задоволенню не підлягають.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам житлового законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги на ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження відповідача про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував її звернення до поліції із заявою про чинення перешкод у користуванні квартирою ще до звернення ОСОБА_6 до суду з даним позовом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведена обставина не має правового значення при вирішенні спору, що виник між сторонами зважаючи на те, що вона свідчить лише про відсутність згоди позивача за первісним позовом на вселення ОСОБА_5 у спірну квартиру після відсутності в ній понад встановлені законом строки.

Враховуючи, що причини такої відсутності обґрунтовано визнані судом неповажними, така поведінка ОСОБА_6 є правомірною. При цьому суд, на думку колегії суддів, правильно не зважив на пояснення ОСОБА_5 щодо усної домовленості з батьком про збереження за нею права користування жилим приміщенням при відсутності в ньому, оскільки навіть, якщо така домовленість і існувала, повернутися в спірну квартиру вона могла лише за згодою всіх членів сімї.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також посилання відповідача на положення частини другої статті 109 ЖК України, яка регулює відносини, що витікають із виселення громадян із займаних ними жилих приміщень і застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.

Не стосується спірних правовідносин і правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 22.06.2016року, справа №6-197цс16 щодо застосування частини 2 статті 109 ЖК України, а також наведена в апеляційній скарзі практика Європейського суду з прав людини, зокрема при ухваленні рішення у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України» та «Зехетнер проти Австрії».

В обох наведених в апеляційній скарзі справах йдеться про захист порушеного права на житло, яке в тлумаченні Європейського Суду з прав людини означає насамперед місце, де особа є «вдома».

Спірна ж квартира уже протягом тривалого періоду часу (19 років) не є місцем, де ОСОБА_5 є «вдома», вона в свій час розпорядилася своїм правом користування нею на свій розсуд і не може претендувати на відновлення цього права без врахування прав та згоди інших членів сімї наймача.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова