Справа №442/4652/18
Провадження №2/442/1735/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання - Кравців Х.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 від імені та в інтересах якої діють ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Дрогобицької районної державної адміністрації, - про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 від імені та в інтересах якої діють ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1. В обгрунтування позову посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1, у якому, окрім нього, зареєстрована дружина ОСОБА_6 та внуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Проте зазначає, що уже більше року його внуки не проживають у відповідному житловому будинку оскільки постійно проживають за межами України, а саме у м. Торонто, Канада. Наголошує, що батьки відповідачів самостійно знялись з реєстрації місця проживання у його будинку. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, їх представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, зазначив, що відповідачі позов визнають у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про розгляд справи за останнім відомим місцем знаходження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29.06.1990 власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Згідно будинкової книги в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_6 та внуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2017 шлюб між ОСОБА_7 ОСОБА_8 розірвано.

Згідно довідки Почаєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 23.07.2018 № 281, виданої ОСОБА_1, який проживає в будинку АДРЕСА_1 з наступним складом сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_6 - дружина, внук ОСОБА_2 - зареєстрований, але не проживає, внук ОСОБА_3 - зареєстрований, але не проживає.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім'ї не потребує згоди інших членів сім'ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім'ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (№ 6-709цс16).

Судом встановлено, що відповідачі тривалий час не проживають у будинку АДРЕСА_1.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, враховуючи те, що відповідачі позов визнають, суд приходить до переконання, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 193, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.С. Кучаковський