Постанова

іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 454/886/16-ц

провадження № 61-6610св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «ОСОБА_1»,

відповідачі: Генеральна прокуратура України, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Фермерського господарства «ОСОБА_1» - ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 липня 2016 року у складі судді Струс Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Зверхановської Л. Д., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Фермерське господарство «ОСОБА_1» (далі - ФГ «ОСОБА_1») звернулося до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог ФГ «ОСОБА_1» посилалося на те, що 10 червня 2013 року ним на адресу ГПУ було направлено заяву про кримінальне правопорушення, у якій ставилося питання про відкриття кримінального провадження за статями 364, 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України) відносно прокурора відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_2, який, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, для приховування злочину, скоєного прокурором Сокальського району Львівської області ОСОБА_3, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації відмовив фермерському господарству у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення на підставі поданої заяви від 22 травня 2013 року. Листом від 09 липня 2013 року ГПУ повідомила про те, що вищевказана заява розглянута і направлена до прокуратури Львівської області для подальшого розгляду. Вважає, що незаконними діями посадових осіб ГПУ при розгляді заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_1 як представнику фермерського господарства завдано моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Враховуючи викладене, ФГ «ОСОБА_1» просило стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГПУ на його користь 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ГПУ позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачем у заяві було порушено питання про вчинення кримінальних правопорушень на території Львівської області. У зв'язку з цим вказану заяву скеровано до прокуратури Львівської області. Такими діями законні права та інтереси ФГ «ОСОБА_1» не порушені. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог позивачем не надано.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 08 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ФГ «ОСОБА_1» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду доказу чи процесуального рішення про визнання незаконними дій посадових осіб ГПУ при розгляді його заяви та заподіяння йому цими діями моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ФГ «ОСОБА_1» - ОСОБА_1 відхилено, рішення Сокальского районного суду Львівської області 08 липня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

17 листопада 2016 року представник ФГ «ОСОБА_1» - ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 липня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій порушили права ФГ «ОСОБА_1», гарантовані статтями 8, 22, 40, 55, 56, 150 Конституції України, статтями 16, 22, 1167, 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Фермерське господарство має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників ГПУ.

22 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у вказаній справі.

27 грудня 2016 року ГПУподала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просила відмовити у задоволенні скарги у зв'язку з її безпідставністю. Позивачем не надано доказів порушення його прав працівниками ГПУ, настання негативних наслідків у вигляді заподіяння моральної шкоди та причинного зв'язку між ними.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року справу № 454/886/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 10 червня 2013 року ФГ «ОСОБА_1» на адресу ГПУ було направлено заяву про кримінальне правопорушення, в якій ставилося питання про відкриття кримінального провадження за статями 364, 366 КК України відносно прокурора відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_2, який зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, для приховування злочину скоєного прокурором Сокальського району Львівської області ОСОБА_3, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивої інформації відмовив фермерському господарству у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення на підставі поданої заяви від 22 травня 2013 року.

Листом старшого прокурора відділу Головного слідчого управління ГПУ від 09 липня 2013 року повідомлено представника ФГ «ОСОБА_1» про те, що вищевказана заява розглянута і направлена до прокуратури Львівської області для подальшого розгляду. Роз'яснено право на звернення до слідчого судді з приводу оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора в порядку статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ФГ «ОСОБА_1» зазначало, що вказаними діями посадових осіб ГПУ господарству заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у справі, яка переглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є незаконна, на думку позивача, бездіяльність посадових осіб ГПУ щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи, що доказів незаконності дій відповідача при розгляді заяви ФГ «ОСОБА_1» від 10 червня 2013 року не надано, позивач не оскаржував дії прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку статті 303 КПК України, протиправність вказаних дій в порядку кримінального судочинства не встановлена, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої вказаними діями відповідача, є правильними.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями працівників ГПУ та наслідками, зазначеними у позовній заяві.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Фермерського господарства «ОСОБА_1» - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак