Справа № 629/3648/17
Номер провадження 2/629/134/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.02.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Харабадзе К.Ш., за участі секретаря Бєловол (Соколенко) О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою:
відповідач ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Відповідачка в наданих суду запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що банком не виконана вимога п.п. 2.1., 2.5 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, щодо отримання банком письмового підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією про умови кредитування у вигляді окремого документу. Крім цього, не дотримані вимоги, зазначені у ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме, у договорі про надання споживчого кредиту не зазначено детальний розпис загальної вартості кредиту для спожива. Приховавши розмір фінансового активу (сукупної вартості кредиту) ціни продукції, яка є істотної умовою кредитного договору, не надавши реального графіку платежів на весь період кредитування, не повідомивши про те, що в період виконання кредитного договору ризики зміни процентної ставки несе споживач, банк вів її в оману. Між нею та банком не укладалося жодного договору, нею лише було направлено 11.11.2010 року позивачу заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк, яка не підпадає під визначення кредитного договору, так як не вміщує в собі суттєвих умов договору кредиту, лише підтверджує те, що вона була готова приєднатися до правил надання банківських послуг ПриватБанка які існували на 11.11.2010 року. Оскільки заява про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг ПриватБанк не відповідає вимогам цивільного кодексу та не є договором кредиту, даний правочин є нікчемним та таким, що не породжує прав та обовязків у сторін. Крім цього відповідач просила застосувати позовну давність, оскільки строк позовної давності сплинув 14.09.2014 року, а позивач звернувся до суду лише 18.09.2017 року.
Представник позивача просила розглядати справу у її відсутність, у наданих суду поясненнях посилався на те, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті ОСОБА_2 (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві по Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та ОСОБА_2. Таким чином, між ОСОБА_2 та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному Законодавству України не суперечить. ОСОБА_2 забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_2 банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях ОСОБА_2 та на офіційному сайті ОСОБА_2. Пунктом 21 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобовязання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору договору про відкриття кредитної лінії. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Стосовно доказів укладення кредитного договору, то із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо посилань відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів, то банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки визначає поняття споживчого кредиту, як кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Стосовно посилань відповідача на ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то відносини між сторонами договору склалися на підставі надання фінансового кредиту, деяким чином відрізняється від фінансової послуги згідно положень ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно договору банком надавався фінансовий кредит шляхом відкриття кредитної лінії та надання пластикової карти, як ключ до відкритого кредитного рахунку, а не фінансова послуга, як зазначає відповідач. Щодо ведення боржника в оману, то відповідач не надає доказів про те, що саме не було до нього доведене, чим сам вводить суд в оману. В договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, розмір платежу, відповідальність, права та обовязки сторін договору, тощо. Відповідач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір /заяву на отримання кредиту. Щодо нечесної підприємницької практики, то сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні їх умов. Сторони погодили всі істотні умови договору, позивач погодився з вказаними умовами, що засвідчив власним підписом в договорі. Відповідач до певного часу належним чином виконувала зобовязання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Стосовно правомірності зміни відсоткової ставки, то під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, а саме 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80% та 01.04.2015 року встановлена у розмірі 43,20%. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначена в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема, згідно п. 1.1.3.2.3. Отже, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватися ОСОБА_2 за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року і 15.03.2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору.
Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідачки, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 11.11.2010 року між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами ОСОБА_2», складає між і ОСОБА_2 Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.
Згідно пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 8 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Клопотань про призначення судової економічної експертизи від відповідача не надходило.
Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж по сплаті кредиту здійснено відповідачем 29.11.2014 року у розмірі 400 грн.(а.с.6), з позовом представник позивача звернувся 18.09.2017 року, позовна заява до суду надійшла 05.10.2017 року.
Відповідно до п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник зобов'язаний стежити за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту
Згідно п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі змінами Правил та/або ОСОБА_2 звернутися до ОСОБА_2 для розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед ОСОБА_2, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання.
Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
Відповідно до п. 1.1.2.11.1 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток, або інформації, нанесеної на картці, власник картки зобов'язаний протягом 30 днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються, і про причини заперечування, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність).
Згідно п. 1.1.2.19 Умов та правил надання банківських послуг, негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера PayPass, SIM-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб).
Відповідно до п. 1.1.2.29.3 Умов та правил надання банківських послуг, вносити ОСОБА_2 пропозиції щодо внесення змін до цих правил.
Про будь-які обставини, визначені вищевказаними пунктами Умов та правил надання банківських послуг, відповідачем у передбаченому порядку позивача не повідомлялося.
Дані, що останній платіж був відповідачем здійснений 29.11.2014 року, при судовому розгляді відповідачем спростовані не були.
Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.
За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Посилаючись на пункт 2.1.1.12.5 Умов, якими визначено строк погашення процентів за кредитом щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.
Згідно п. 31 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі у порядку, передбаченому ст. 259 ЦК України, не укладався.
При цьому з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, яка була подана до суду, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України про позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
З огляду на те, що згідно до наданого банком розрахунку останнє порушення відповідачем обовязків за умовами договору кредиту відбулося поза межами річного строку до звернення до суду з позовом, з урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, у даному випадку у стягненні штрафу необхідно відмовити за спливом річного строку позовної давності, а пеня, яка нараховується при триваючому правопорушенні щомісяця за останні 12 місяців до дня звернення до суду з позовом, з урахуванням відомостей з розрахунку заборгованості, які нічим не спростовані, підлягає до стягнення у сумі 1100 грн. (а.с. 4-6).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.
Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Щодо доводів відповідача, викладених в запереченнях на позов, то відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_2 банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях ОСОБА_2 та на офіційному сайті ОСОБА_2. Пунктом 21 Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобовязання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору договору про відкриття кредитної лінії. Щодо посилань відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів, то банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Стосовно посилань відповідача на ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ОСОБА_2 надавався фінансовий кредит шляхом відкриття кредитної лінії та надання пластикової карти, як ключ до відкритого кредитного рахунку, а не фінансова послуга. Сторони погодили всі істотні умови договору, позивач погодився з вказаними умовами, що засвідчив власним підписом в договорі. Відповідач до певного часу належним чином виконувала зобовязання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Підвищення процентної ставки відбулося з певної дати (дата зазначена в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджувалися з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року і 15.03.2015 року, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1472,22 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: К.Ш.Харабадзе