Справа № 495/8542/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 травня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Мамончик К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровський в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентарною виплатою, -

В С Т А Н О В И В:

Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування в розмірі 19906,74 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просив не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.

В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце судового засдіання був повідомлений належним чином, однак надав заяву, згідно якої з позовними вимогами не згоден, просить відмовити в зв'язку з із закінченням строку позовної давності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

08.09.2010 року з вини ОСОБА_1, який перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі Т16.10 (Білгород-Дністровський район, Одеська область), була скоєна дорожньо - транспортна пригода, внаслідок чого водій іншого авто (ВАЗ-2107 нд/н НОМЕР_2) ОСОБА_2 помер на місці ДТП, а пасажиру зазначеного авто ОСОБА_3 були причинені тілесні пошкодження середнього ступеню тяжкістю.

Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується вироком Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2014 року. На дату скоєння даної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована (витяг з ЦБД МТСБУ-додається). Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2014 року з МТСБУ на користь ОСОБА_3 стягнуто 17406,74 грн. матеріальної шкоди та 2500,00 грн. компенсації моральної шкоди, всього 19906,74 грн.

10 жовтня 2014 року потерпіла ОСОБА_3 з метою отримання відшкодування звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою.

Відповідно до норм ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19906,74 грн., згідно платіжного доручення №1/24860 від 07.11.2014 року.

Керуючись ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 41.1. Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст.38.2. Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, особою відповідальною за завдані потерпілій ОСОБА_3 збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» моторне (транспортне) страхове бюро України отримало право вимоги на таке відшкодування, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку.

Щодо клопотання відповідача, в якому він просить відмовити у задоволенні вимог у зв'язку з закінченням строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист порушеного свого права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з викладеними у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розясненнями: «установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення,крім випадків,коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього».

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України).

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Днем проведення позивачем виплати страхового відшкодування є 07.11.2014 року (а.с.17), до суду позивач звернувся 23.10.2017 ррку, тобто у межах 3-х річного строку позовної давності.

Вищевикладене узгоджено з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного суда України від 05 квітня 2017 року за №6-2806цс16, де зазначено, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика є день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов'язанні).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відновідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказі в їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо і у їх сукупності, суд приймає їх до уваги і вважає, що надані на обґрунтування позову докази є належними, допустимими та достатніми для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.1166, 1191 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 128, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентарною виплатою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (адреса : АДРЕСА_1) на користь моторного (транспортне) страхового бюро України (адреса: 02000, м. Київ, бульвар Русанівський, 8, , р/р 871 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313) суму сплаченого відшкодування в розмірі 19 906,74 грн. (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот шість) 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (адреса : АДРЕСА_1) на користь моторного (транспортне) страхового бюро України (адреса: 02000, м. Київ, бульвар Русанівський, 8, , р/р 871 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313) сплачений судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя :