Справа № 318/1752/15-ц Номер провадження №2/318/139/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2018 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі: судді Васильченка В.В.; при секретарі Крук О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Інгосстрах» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову вказали, що 27.06.2013 року між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір страхування №ZPA0CPS-135R1J8, згідно якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Об'єктом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Daewoo Nexia, реєстраційний номер: АЕ7054НЕ. 11.08.2013 року на автодорозі Енергодарське шосе №2 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобілю Daewoo Nexia реєстраційний номер: АЕ7054НЕ під керуванням ОСОБА_3 та автомобілю Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер: АР5333СВ під керуванням ОСОБА_1, в результаті вказаної пригоди ОСОБА_3 загинув. Виконуючи свої обовязки за договором виплатили страхувальнику 57729,19 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 57729,19 грн., судовий збір в розмірі 577,00 грн.

Заочним рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду від 25.11.2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від 07.11.2017 року, заяву ОСОБА_1В, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення суду від 25.11.2015 року.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду від 20.11.2017 року залучено до участі у справі ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк», в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 грудня 2017 року було відкрито провадження по справі та справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання сторони не зявились. Позивач, в особі представника за довіреністю ОСОБА_5 надав до суду відповідь на відзив, в якому прохав розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву та окремо заяву про розгляд справи у його відсутності, за участі представниці адвоката ОСОБА_4 Проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що позивачем не надано підтвердження виконання вимог договору перед вигодонабувачем ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки страховий акт складено на підставі заяви третьої особи, страхове відшкодування перераховано на рахунок ОСОБА_3, відсутні документи стосовно отримання коштів ПАТ КБ «Приватбанк». Представниця відповідача у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позовних вимог прохала відмовити. Треті особи у судове засідання не зявилися повторно, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надала, повідомлялися судом за місцем проживання/реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір страхування наземного транспортного засобу № №ZPA0CPS-135R1J8 від 27.06.2013 року, відповідно до умов якого страхова компанія взяла на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Договір укладено на виконання умов договору застави з метою виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 4, 5).

Вигодонабувачем за даним договором визначено ПАТ КБ «Приватбанк», між тим, ні Договiр добровiльного страхування наземного транспорту №ZPA0CPS-135R1J8, ні матеріали справи не містять даних щодо укладання кредитного договору, договору застави щодо застрахованого транспортного засобу, позивач на вказані обставини у позові не посилається, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявилась, хоча неодноразово повідомлялася судом про виклик у судове засідання.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що 11.08.2013 року, настав страховий випадок, а саме в результаті ДТП за участю застрахованого автомобілю Daewoo Nexia реєстраційний номер: АЕ7054НЕ під керуванням ОСОБА_3 та автомобілю Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер: АР5333СВ під керуванням ОСОБА_1, в результаті вказаної пригоди ОСОБА_3 загинув, застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Згідно вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.02.2015 року, ОСОБА_1 було визнано винним у злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згiдно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове вiдшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичниx витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або iнша особа, що одержала страхове вiдшкодування, має до особи, відповідальної за заподiяний збиток.

У п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року розяснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Тобто, суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положень статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Зважаючи на наведене суд приходить до висновку, що у позивача до відповідача у даній справі виникло право вимоги страхового відшкодування саме в порядку суброгації.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів, а також взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу не підлягає задоволенню.

В той же час, як зазначалося вище, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається також і на ст. 993 ЦК України (право вимоги в порядку суброгації). Однак, в своїх позовних вимогах, позивач, ставить перед судом питання стягнення відшкодування в порядку регресу, посилаючись на нормативне врегулювання стягнення майнової шкоди в загальному порядку та право вимоги в порядку суброгації, не даючи належного обґрунтування своїх вимог в частині матеріального права.

Так, в порядку ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно наданих суду матеріалів, з заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулися ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 На підставі заяви ОСОБА_2 було складено страховий акт № И-270 від 03.02.2014 р. (а.с. 6). В наданому позивачем в якості доказів страховому акті, відсутні дані про уповноважену особу, що його склала, підпис та додатки до акту, що стали підставами його складання. З огляду на наведене суд не може визнати належним доказом копію страхового акту № И-270 від 03.02.2014 року, яка не містить повних даних документу (а.с. 18). При цьому, згідно акту прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_3, який не значиться вигодонабувачем в договорі між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» №ZPA0CPS-135R1J8 від 27.06.2013 року.

Крім того, в акті вказано, що страхувальником ПАТ КБ «Приватбанк» сплачено на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» в повному обсязі сума страхової премії, в розмірі 4250 гривень, однак як додаткові затрати Страховика зазначено мовою оригіналу «недостающие страховые платежи 1770, 81». При цьому, судом встановлено, що в самому примірнику копії договору №ZPA0CPS-135R1J8 від 27.06.2013 року, який був наданий позивачем разом з позовною заявою, в розділі 10 взагалі відсутня інформація стосовно графіка оплати страхових платежів та дати оплати страхового платежу, не зазначені спосіб оплати та докази проведення оплати (чек, квитанція, тощо).

В той час, як частиною 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Статтею 983 ЦК України, яка кореспондується з приписами частини 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Через протиріччя в наданих позивачем копіях документів та відсутності доказів сплати страхових платежів відповідно графіку, суд не може дати належну оцінку набрання чинності договором добровільного страхування №ZPA0CPS-135R1J8 від 27.06.2013 року, укладеним між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як вказує позивач у позовній заяві, ним виплачено страхувальнику суму страхового відшкодування на підставі платіжного доручення в повному розмірі. Разом з тим, позивач не надає суду доказів такої виплати, підтвердження отримання коштів, взаємозвірки платежів і не посилається на такі докази. Так, до матеріалів позовної заяви додано копію платіжного доручення №449 від 04.02.2014 року, про перерахунок на імя одержувача страхові відшкодування Інгосстрах ЗАТ суми 57 729.19, з призначенням платежу: виплата страхового відшкодування КБ «Приватбанк» за договором №ZPA0CPS-135R1J8 від 28.06.2013 (а.с. 19); та копію платіжного доручення №1 від 05.02.2014 року, про перерахунок на імя одержувача ОСОБА_3 суми 57 729.19, з призначенням платежу: виплата страхового відшкодування КБ «Приватбанк» за договором №ZPA0CPS-135R1J8 від 28.06.2013 (а.с. 18). Жодне з платіжних доручень не підтверджує факту виплати страхового відшкодування страхувальнику за договором - №ZPA0CPS-135R1J8 від 27.06.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки одержувачем коштів є третя особа ОСОБА_3 та дата укладення договору за яким провадиться виплата не співпадає з датою укладення спірного договору.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу приписів ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши приписи законодавства, суд дійшов висновку, що надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази не можуть бути розцінені як належні та допустимі докази, в розумінні вимог ЦПК України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_1 про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу не підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» та необхідність відмови у їх задоволенні, то й у задоволенні вимог про стягнення судових витрат також необхідно відмовити.

На підставі ст. ст. 514, 515, 979, 993, 1188 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової в відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223, 229, 247, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу, відмовити в повному обсязі.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня одержання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги через Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:ОСОБА_6