Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 308/8645/15-ц

провадження № 61-6906св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року у складі судді Микуляк П. П. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення суми виплаченого страхового відшкодування, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за користування коштами.

Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2014 року на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплатило відповідачу 23 905,34 грн страхового відшкодування, у тому числі судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Позивач зазначав, що відповідач відмовилася задовольнити його вимогу від 10 листопада 2014 року про повернення отриманих коштів в сумі 23 905,34 грн.

Посилаючись на зазначені обставини та керуючись статтями 530, 536, 625, 1212, частиною другою статті 1214 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при вирішення спірних правовідносин слід застосовувати статті 380-382 ЦПК України 2004 року, а норми статей 625, 1212 ЦК України не можуть бути застосовані.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що питання про повернення відповідачем грошових коштів страховій компанії повинно вирішуватися в порядку повороту виконання судового рішення.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Українська страхова група» просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статтю 1212 ЦК України; ПрАТ «СК «Українська страхова група» має право на звернення до суду з позовом в порядку загального судочинства.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що 10 серпня 2009 року між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Українська страхова група», та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0201-0600, предметом страхування якого є автомобіль Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року у справі № 2-1596/11 задоволено позов ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Українська страхова група» та визнано протиправною відмову ПрАТ «СК «Українська страхова група» у виплаті ОСОБА_3 страхового відшкодування за пошкодження 21 вересня 2009 року застрахованого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 10 серпня 2009 року № 28-0701-0600 транспортного засобу Dacia Logan, державний номерний знак НОМЕР_1; зобов'язано ПрАТ «СК «Українська страхова група» здійснити розрахунок розміру належного ОСОБА_3 страхового відшкодування на цей час та здійснити на її користь виплату такого відшкодування; стягнуто з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 37,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи та 2 800,00 грн - витрат за оплату правової допомоги, а також на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 51,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року у справі № 2-1596/11 залишено без змін.

На виконання судового рішення 24 березня 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» в порядку примусового виконання рішення суду на підставі постанов про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2014 року ВП № 42478043 та від 11 березня 2014 року ВП № 42442703 склало страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування і здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві для подальшого перерахування на користь ОСОБА_3 у сумі 23 905,34 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року у справі № 2-1596/11 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2014 року у справі № 2-1596/11 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

10 листопада 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» надіслало ОСОБА_3 лист-претензію № 03/7548 з вимогою протягом 7 днів з дати отримання претензії повернути сплачені їй кошти в сумі 23 905,34 грн на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК «Українська страхова група».

30 грудня 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» отримало лист ОСОБА_3 від 26 грудня 2014 року, у якому відповідач відмовилась повернути суму страхового відшкодування, посилаючись на те, що вона не отримала ухвали суду про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути безпідставно набуте майно в натурі.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов законодавства.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні немає правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Положення статей 380-382 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) стосуються порядку вирішення питання про поворот виконання, строку подання заяв про поворот виконання та особливості повороту виконання в окремих категоріях справ.

Питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі (стаття 380 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суди встановили, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, не вирішив питання з відновлення майнового стану особи, яка виплатила кошти за скасованим рішенням, та повернення ОСОБА_3 отриманого за рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що питання повернення ОСОБА_3 на користь страхової компанії одержаного за скасованим рішенням суду у цій справі необхідно вирішувати в порядку повороту виконання судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суди неправильно застосували статтю 1212 ЦК України, не знайшли свого підтвердження з таких підстав.

Суди встановили, що між сторонами у справі, яка переглядається, було укладено договір страхування, зобов'язання за яким не виконала страхова компанія, та у подальшому кошти сплачені ПрАТ «СК «Українська страхова група» на виконання договору страхування, який недійсним не визнано, відповідно такі кошти страхувальник набув за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Отже, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути страховику кошти, сплачені ним на виконання зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність і визначеність.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15.

Посилаючись на статті 536 та 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних за користування коштами. Проте статтею 536 ЦК України розмір процентів, які можуть нараховуватись у разі безпідставного одержання грошей, не визначено, а зазначення саме 3 % відсотків річних за користування коштами з посиланням на статтю 625 ЦК України є безпідставним.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик