Справа № 713/1368/18
Провадження №2/713/540/18
РІШЕННЯ

іменем України

31.10.2018 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря Мірчева О.І., за участю представника позивача ОСОБА_1, за участю представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, за участю представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів є орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення, до відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_7, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів є орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації. Посилається на те, що є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання. З 01 серпня 2007 року інвалідність встановлена довічно та є власником житлового будинку, який розташований в с.Іспас 1-й провулок Верхівець, 14, Вижницького району Чернівецької області. На момент набуття ним у власність даного житлового будинку у ньому був зареєстрований син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний момент його син ОСОБА_8 в будинку зареєстрований, але не проживає, а син ОСОБА_2 зареєстрований і проживає в даному будинку. Разом з ним у будинку без реєстрації проживає його невістка ОСОБА_7, син невістки від попереднього шлюбу ОСОБА_9 та його онуки: ОСОБА_10, ОСОБА_11

Зазначив, що проживає у літній кухні загальна площа - 56,30 кв.м., житлова площа - 25,30 кв.м., а відповідачі проживають у житловому будинку загальна площа - 77,00 кв.м., житлова площа - 54,50 кв.м. Без його згоди відповідачі замінили замок вхідних дверей житлового будинку, в якому проживають на даний момент, та перешкоджають йому користуватись даним нерухомим майном, а також господарськими спорудами та підвалом. Син зі своєю сімєю зайняли весь будинок, що не дає йому можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Проживаючи у житловому будинку, відповідачі не дбають про утримання, ремонт будинку, благоустрій прибудинкової території, не сплачують плату за проживання у будинку, засмічують територію. Протягом тривалого часу між ним та сином з невісткою постійно виникають конфлікти, кожен день від них надходять погрози, цим самим вони створюють йому неможливі умови проживання. Син вчиняє відносно нього фізичне насильство, а невістка - психологічне, погрожують розправою. Проживаючи у належному йому житловому будинку, відповідачі порушують правила співмешкання, через що він неодноразово звертався із скаргами до Іспаської сільської ради, у прокуратуру Чернівецької області, Кіцманську місцеву прокуратуру та Вижницьке ВП Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

З моменту набуття ним у власність будинку, неодноразово попереджав ОСОБА_2 та ОСОБА_7, щоб вони шукали собі інше житло, оскільки він хоче використовувати належний йому житловий будинок для власних потреб та займатися господарством у спокійних умовах проживання.

Посилаючись на ст.ст.319, 391 ЦКУ України просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у с.Іспас, 1-й провулок Вербівець, 14, Вижницького району Чернівецької області, шляхом виселення з житлового будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити. Надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що у відзиві на позов ОСОБА_2 посилається на те, що він є співвласником житлового будинку у зв'язку з прийняттям спадщини. Але у матеріалах на даний час відсутні будь-які докази цього, а тому такі посилання позивача є безпідставними. Також вважає, що чинним законодавством у даному випадку не передбачено виселення з наданням іншого житлового приміщення, а тому така вимога у позові не зазначалася. ОСОБА_2, ОСОБА_7 з ним не є членами однієї сім'ї, оскільки проживають окремо, не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків. Він як законний власник майна обмежений у праві користування та розпорядження майном, оскільки відповідачі проживають у житловому будинку і порушують його право власності, адже здійснюють перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а саме житловим будинком, а тому підлягають виселенню, оскільки іншим шляхом усунути порушення його права власності є неможливим. У них з відповідачами не існує договірних відносин і майно у користуванні відповідачів перебуває не на підставі договору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові на у відповіді на відзив, просив позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, надав відзив на позов, де зазначив, що ОСОБА_5 умисно не вказав в позовній заяві, що він проживає в даному будинку із дня свого народження, тобто являється членом сім'ї власника житлового будинку. Спірний будинок був побудований його батьками, тобто ОСОБА_5 та матір'ю, яка померла 04.12.2000 року. На час смерті матері був зареєстрований та проживав в спірному будинку, а отже набув відповідну частку, а тому до нього, як співвласника не може бути предявлений негаторний позов. В позовній заяві умисно не вказано з якого часу він проживає в спірному житловому будинку та на якій підставі проживає, не вказано з якого часу проживає в житловому будинку співвідповідач його дружина ОСОБА_7П, остання також проживає, разом із малолітніми дітьми, по згоді ОСОБА_5, він сам дозволив їй проживати після їхнього одруження, разом з ним та із дітьми в спірному будинку, тобто з 2014 року, як члену їхньої спільної сім'ї. В позовній заяві не зазначено куди саме їх необхідно висилити, із наданням іншого житла чи без надання житла. В даному випадку має місце його право, право його дружини, її малолітньої дитини, та їхніх спільних малолітніх дітей користуватися спірним житлом, як членів сім'ї власника відповідно до житлового сервітуту. Позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства щодо вимог, які встановлені до позовної заяви, так відповідачами зазначено його та ОСОБА_7, а просить виселити також малолітніх дітей, проте зазначені вище малолітні діти не зазначені як відповідачі по справі, а отже вони не можуть бути виселені, оскільки не зазначені як відповідачі. Додані до позовної заяви листи та висновки із Вижницького відділення поліції не являються належними доказами по даній справі, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки із змісту даних документів вбачається, що у його діях та діях ОСОБА_5 відсутні ознаки будь-якого правопорушення, однак вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. Просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, підтримав поданий ОСОБА_2 відзив, просив відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_7 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Вижницької РДА ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині виселення неповнолітніх дітей.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Вижницької РДА ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_5 необхідно відмовити.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Іспас 1-й провулок Верхівець, 14, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №117636430 від 20.03.2018 року.

З облікової картки обєкта господарського обліку на 2016-2020 року щодо домогосподарства, яке розташоване в с.Іспас 1-й провулок Верхівець, 14, Вижницького району Чернівецької області вбачається, що до домогосподарства зареєстровані ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 - син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 - син, ОСОБА_13 син, вибув 12.07.2017 року, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_9 невістка, вибула 12.07.2017 року, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_10 онука, вибула 12.07.2017 року, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_11 онук, вибув 12.07.2017 року, ОСОБА_7, 20.08.2012 року народження- онук, вибув 12.07.2017 року.

З акту Вижницької міської ради обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_5 №3-533 від 07.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 проживає в с.Іспас 1-й провулок Вербівець, 14, Вижницького району Чернівецької області. Відомості про сімю: ОСОБА_5, ОСОБА_2 син, проживає з 18.05.1991 року, ОСОБА_7 невістка, проживає без реєстрації, ОСОБА_9- син невістки, проживає без реєстрації, ОСОБА_10 онук, проживає без реєстрації, ОСОБА_11 онук, проживає без реєстрації. Матеріально-побутові умови проживання задовільні. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з дітьми проживають в даному будинку без реєстрації. ОСОБА_7К, ІНФОРМАЦІЯ_12, скаржиться на сина за його відношення до нього, та хоче виселити сина з невісткою та її дітьми з даного житлового будинку. В присутності комісії були центр з надання вторинної допомоги ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та соціальні інспектори Кусяк О.Г. та Олексюк О.В.

З довідки Вижницької міської ради №3-3127 від 05.07.2018 року вбачається, що до складу сімї ОСОБА_5 входять ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ч.1 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.2, 3 ст. 156 ЖК УРСР За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.

Згідно положень ч.1, 2 ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до висновку висловленого у постанові ВСУ від 17.10.2018 у справі №521/17805/16-ц, вбачається наступне: за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач визначив спосіб для відновлення порушених прав, шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_7 та неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з належного йому на праві приватної власності житлового будинку, який розташований в с.Іспас 1-й провулок Вербівець, 14, Вижницького району Чернівецької області, посилаючись на норми матеріального права, а саме положення ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, мотивуючи свою позицію тим, що відповідачі створюють йому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком.

Правовідносини, що склались між сторонами регулюються також нормами житлового законодавства. За відсутності підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або її виселення із займаного житлового приміщення (ст. 71.72 ЖКУ, ст. 405 ЦКУ, ст. 116 ЖКУ), позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вимоги закону, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, як син ОСОБА_5 з народження проживає в житловому будинку, який розташований в с.Іспас 1-й провулок Вербівець, 14, Вижницького району Чернівецької області, є членом сімї власника спірного будинку, зі згоди батька після одруження почав проживати в житловому будинку з дружиною ОСОБА_7 та відповідно до вимог ЖК України наділений правом нарівні з власником користуватись житловим приміщенням, вселяти до житлового будинку інших членів сімї. ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_7 проживають у спірному житловому будинку, не втрачали зв'язок з господарством, а тому позовні вимоги ОСОБА_5, щодо виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з підстав наведених ним норм законодавства задоволенню не підлягають.

Що стосується заявленої вимоги про усунення перешкод шляхом виселення неповнолітніх дітей, слід зазначити, що позивачем щодо неповнолітніх не подано позов, останні не мають статусу відповідачів по даній справі.

Щодо посилання позивача ОСОБА_5 відносно пошкодження належного йому майна та створення відповідачами неможливих умов для спільного проживання, судом встановлено наступне.

Згідно з нормами ЖКУ примусове виселення члена сім'ї власника житла без надання йому іншого приміщення можливо лише у випадку, передбаченому ч. 1 ст. 116 ЖКУ

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Позивач ОСОБА_5 неодноразово звертався із заявами до Кіцманської місцевої прокуратури, Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, про притягнення ОСОБА_2, ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності та до Вижницької міської ради щодо вирішення питання про виселення ОСОБА_2 ОСОБА_7 з належного йому житлового будинку в с.Іспас 1-й провулок Верхівець, 14, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копіями заяв від 24.05.2018 року, 24.07.2017 року, копією висновку Вижницького ВП від 02 квітня 2018 року.

З постанови Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 рудня 2017 року вбачається, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 провадженням закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Відомостей щодо притягнення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_7 до адміністративної та кримінальної відповідальності щодо обставин вказаних у зверненнях ОСОБА_5 суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом розглянуто справу в межах заявлених позивачем вимог, і на підставі поданих учасниками справи доказів. При цьому вимог по частині першій статті 116 ЖК УРСР (порушення правил співжиття) позивачем не заявлялось. Разом з цим, обставин, які б свідчили про протиправну поведінку відповідачів відносно позивача, вчинення відповідачами інших дій, спрямованих на обмеження прав позивача, як власника судом не встановлено.

Керуючись ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів є орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич