Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 193/1580/15-ц

провадження № 61-23504св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

треті особи: інспекція з захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на заочне рішення Софійського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року у складі судді Шумської О. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) про неналежне виконання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 05 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір на виготовлення та доставку дверей на загальну суму 12 000 грн. Позивачем при укладанні договору сплачено авансовий платіж в сумі 2000 грн. Разом із тим, з метою придбання цих дверей позивач уклав ПАТ «Акцент-Банк» кредитні договори на загальну суму 8 800 грн. 29 червня 2015 року двері були доставлені позивачу та встановлені. Після монтажу дверей позивач виявив, що йому були встановлені інші аніж він замовляв двері. Крім того двері не відповідали розмірам по висоті. Згодом частину дверей йому було замінено, однак іншу частину відповідач не замінив та не відремонтував, на його претензію не відповів.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 85 000 грн, неустойку за кожний день затримки усунення недоліків понад встановлений термін у сумі 12 410 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, витрати на проїзд у сумі 30 грн та судові витрати.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 85 000 грн, неустойку за кожний день затримки усунення недоліків понад встановлений термін у розмірі 12 410 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн, витрати на проїзд в сумі 30 грн та 1177 грн судового збору на користь держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про індивідуальне замовлення на виготовлення та встановлення дверей, позивачу завдана матеріальна та моральна шкода, яку має відшкодувати відповідач.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач не надав доказів належного виконання умов укладеного між сторонами договору, а тому має відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду. Позивач не надав доказів заподіяння йому фізичних або душевних страждань, які б були підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФОП ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити у справі нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненою йому шкодою, розмір якої - необґрунтований. Відповідач не здійснювала монтаж дверей, а лише передала їх у власність позивачу. Позивач підписав акт прийому-передачі дверей та не надав доказів їх неналежної якості. Розмір неустойки не відповідає умовам договору.

Оскільки рішення апеляційного суду оскаржується лише у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується, а відтак в цій частині його законність та обґрунтованість судом касаційної інстанції не перевіряється.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, в яких посилається на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Суди установили, що 05 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір № 2009, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався протягом 14 робочих днів з дня укладення договору виготовити та доставити позивачу металеві вхідні двері, а позивач зобов'язалась сплатити їх вартість, загальний розмір якої складає 12 000 грн.

Позивач при укладанні договору сплатив авансовий платіж в сумі 2 000 грн готівкою. 05 та 06 червня 2018 року позивач та його дочка ОСОБА_7 оформили кредит в ПАТ «Акцент-банк» та повністю оплатили вартість дверей відповідачу.

29 червня 2015 року відповідач доставив позивачу двері, що визнають сторони.

07 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією щодо неналежного виконання зобов'язань за договором від 05 червня 2015 року, посилаючись на те, що двері поставлено неналежної якості і з порушенням строків, передбачених договором.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до визначень, викладених у статті 1 цього Закону, виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За положеннями частини першої статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в результаті наданої ФОП ОСОБА_5 послуги, яка була неналежної якості, з виготовлення та встановлення вхідних дверей, ОСОБА_4 заподіяно збитки, між ними та діями відповідача є причинно-наслідковий зв'язок, а тому вони підлягають відшкодуванню відповідачем.

Проте такий висновок суду є передчасним та таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до пункту 1.3. договору, укладеного між сторонами, якість виробів за цим договором має відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для цього виду виробів.

Сторони визнали, що 29 червня 2015 року позивач отримав від відповідача двері, однак сторони не надали доказів про їх якість, наявність чи відсутність недоліків.

Позивач неодноразово просив суд витребувати акт про встановлення дверей від 29 червня 2015 року, однак суди, не отримавши його, виходили з того, що ці двері неналежної якості.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 закону «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно зі статтею 8 закону «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, у порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до пунктів 12, 15 частини першої статті 1 закону «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК 2004 року не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять даних про наявність у товарі - дверях, недоліків або істотних недоліків, які виникли з вини виробника (продавця, виконавця), а належних та допустимих доказів цього в порядку статті 60 ЦПК України 2004 року ОСОБА_4, як позивач, не надав.

Стягуючи з відповідача на користь позивача шкоду у розмірі 85 000 грн, суд не обґрунтував такий розмір, не навів будь-якого розрахунку, тому доводи касаційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Підставними є також доводи касаційної скарги в частині необґрунтованого стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення строків усунення недоліків товару в сумі 12 410 грн, оскільки матеріали справи містять дані лише про порушення цього строку за період з 19 червня 2015 року (дата спливу визначеного договором чотирнадцятиденного строку поставки дверей) по 29 червня 2015 року (дата фактичної поставки дверей позивачу), отже, згідно із пунктом 4.2. Договору розмір неустойки складає 120 грн, а не 12 410 грн.

Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов'язок суду.

Суд апеляційної інстанції у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не перевірив, чи підтверджено доказами істотний недолік спірного товару, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив усіх доводів сторін й не надав належної правової оцінки поданим ними доказам, не сприяв всебічному й повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з'ясуванні таких обставин, дійшовши передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк