Справа № 503/2079/17
Провадження № 2/503/86/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначаючи, що відповідачем в газеті "Вісті Кодимщини" від 19 серпня 2017 року було розміщено статтю, в тексті якої він виклав свої думки стосовно позивача та членів громадської організації "Віта-Кодима" нібито вони не можуть бути прикладом законослухняності в дотриманні правил полювання бо за один сезон розстріляли шість кабанів, п'ять козуль, чотири фазани. Вважає, що дана стаття принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому просить визнати дану інформацію неправдивою, такою, що шкодить його діловій репутації та наносить шкоду його інтересам, а також зобов'язати відповідача, на протязі двох тижнів, вибачитися перед ним через газету "Вісті Кодимщини".

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, вказавши, що він працює інструктором в місцевій автошколі та являється депутатом місцевої ради, а тому інформація поширена відповідачем шкодить його діловій репутації та принижує його честь і гідність.

Відповідач позов не визнав, пояснивши, що він є головою громадської організації "Віта-Кодима", яка займається веденням мисливського господарства і час від часу він розміщує в місцевій газеті інформацію пов'язану з діяльністю громадської організації. В статті, яка ним була розміщена в газеті "Вісті Кодимщини" від 19 серпня 2017 року, він виклав своє фактичне судження, про стан мисливських угідь та мисливського господарства на території Кодимського району. Дані про кількість незаконно добутих тварин, на які він посилається в статті, були отримані внаслідок роботи єгерської служби. В розміщеній ним статті він лише констатує факт незаконного добування цих тварин і жодним чином не вказує, що ці тварини були відстріляні позивачем чи іншими конкретними особами. Вважає, що в статті відсутня інформація, яка б принижувала честь і гідність позивача, чи шкодила його діловій репутації.

Представник відповідача позов також не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, вказуючи, що розміщена відповідачем стаття не містить висловлювання в адресу позивача про яке він зазначає в позовній заяві. Крім того вважає, що позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача та посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказує, що стаття була підписана відповідачем, як керівником юридичної особи ГО "Віта-Кодима" та була опублікована в газеті "Вісті Кодимщини", а тому відповідати за позовом мають ГО "Віта-Кодима" та редакція газети "Вісті Кодимщини".

Позивач в свою чергу вказав, що дана стаття була підписана відповідачем ОСОБА_2, а тому саме він повинен відповідати за даним позовом. Також зазначив, що хоча дана стаття і не містить конкретного висловлювання, яке ним зазначене в позовній заяві, він дійшов саме такого висновку проаналізувавши всю статтю.

Відповідач підтвердив, що стаття була написана саме ним та опублікована в газеті "Вісті Кодимщини" в первісному вигляді без зміни чи перекручування її змісту.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, що є недоторканим.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під поширенням інформації слід розуміти передання по телебаченню, в характеристиках та заявах, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, однак позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації та довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі.

В судовому засіданні було встановлено, що стаття опублікована в газеті "Вісті Кодимщини" від 19 серпня 2017 року була написана особисто відповідачем ОСОБА_2, що підтверджено ним та не заперечується іншими учасниками справи, а тому не зважаючи на те, що дана стаття підписана ним, як керівником юридичної особи, суд вважає, що він може бути належним відповідачем у даній справі.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 51 ЦПК України, відповідно до яких співвідповідач може бути залучений до участі у справі лише за клопотанням позивача, враховуючи відсутність такого клопотання, а також, що відповідач в судовому засіданні підтвердив, що редакцією газети "Вісті Кодимщини" дана стаття була опублікована в первісному вигляді, без зміни чи перекручування її змісту, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті не залучаючи до участі у справі редакцію газети "Вісті Кодимщини" в якості співвідповідача.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, не є предметом судового захисту, відповідно до статті 277 ЦК України, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Також, відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту честі, гідності, за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст. 16, 277 ЦК України.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши інформацію викладену відповідачем в статті, яка була опублікована в газеті "Вісті Кодимщини" від 19 серпня 2017 року, суд приходить до висновку, що інформація викладена в даній статті є оціночними судженнями та суб'єктивною думкою відповідача щодо стану мисливських угідь на території Кодимського району Одеської області, мисливського господарства та проблем пов'язаних із його веденням, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того висловлювання щодо незаконного добування позивачем диких тварин, яке є предметом даного спору, в тексті статті відсутні.

Крім того, право висловлювати судження, оцінки, думки закріплене у ст. 34 Конституції України, а також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Якщо ж позивач вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації відповідачем, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він вправі скористатися наданим йому ч. 1 ст. 277 ЦК України та ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" правом на відповідь, у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повне рішення суду складено 09 лютого 2018 року.

Суддя Б.С. Сердюк