АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/1782/17
Провадження № 22-ц/792/412/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представника апелянта ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/1782/17 за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року (суддя Семенюк В.В.) у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив :

Звертаючись до суду із позовом ПАТ «Укрсоцбанк» зазначало, що 22.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_5 уклали Генеральний договір №890/65-ГД14, згідно якого кредитор зобовязався надавати позичальнику грошові кошти у гривнях та/або доларах США, Євро в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентом 2 000 000 грн. 02.04.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_5 уклали Додаткову угоду у вигляді не відновлювальної кредитної лінії №890/163-НКЛ20 до Генерального договору №890/65-ГД 14 від 22.02.2008 року, відповідно до п.1.1.1. якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами «Траншами» зі сплатою 14,5% річних за кредитом та комісій в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку 1 до цього Договору, який є невідємною складовою частиною цього Договору в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 750000грн. з наступним наданням траншів кредиту: квітень 2008 року березень 2009 року. Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». Позивач вказує, що кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 492000 грн. Однак позичальник в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 22.03.2017 року утворилася заборгованість за кредитом - 409995,76 грн., за відсотками 393855,30 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 57399,40 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 48420,96 грн. Тому, на думку позивача, з огляду на невиконання відповідачем зобовязань стосовно умов повернення кредиту, ПАТ «УКРСОЦБАНК» вправі вимагати стягнення вказаної заборгованості, тому і просив суд стягнути з відповідача 909671,42 грн. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «УКРСОЦБАНК» подало апеляційну скаргу. Апелянт вказує, що суд помилково відмовив у позові по строкам позовної давності, оскільки останній платіж позичальником було здійснено 09.01.2014 року в сумі 5942,78 грн. на погашення тіла кредиту, а не 17.07.2013 року, який був проведений на погашення відсотків по кредиту. Апелянт посилається на те, що у випадку застосування строків позовної давності, банк має право в порядку ст. 625 та ст. 1048 ЦК України на стягнення відсотків за період з 21.03.2014 року по 21.03.2017 року за обліковою ставкою НБУ в сумі 233697,57 грн., оскільки фактично кредитні правовідносини діють і відповідач користується кредитними коштами. Тому, ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача відсотків задовольнити.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник апелянта ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» оскаржує рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 30.11.2017 року в частині відмови у стягненні відсотків. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, однак до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, оскільки він пропущений без поважних причин.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що 22.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_5 було укладено Генеральний договір №890/65-ГД 14. (а.с. 4-5).

Відповідно до п.1 Генерального договору позивач зобовязався надавати відповідачу грошові кошти у гривнях та/або доларах США, Євро в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним 2 000 000 грн.

02.04.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК») та відповідач уклали Додаткову угоду у вигляді Договору невідновлювальної кредитної лінії №890/163-НКЛ 20 до Генерального договору №890/65-ГД 14 від 22.02.2008 року (надалі Додаткова угода). (а.с. 6-8).

Відповідно до п.1.1. Додаткової угоди кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Пунктом 1.1.1. вищевказаної Додаткової угоди передбачено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами «Траншами» зі сплатою 14,5% річних за кредитом та комісій в розмірі та порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку 1 до цього Договору, який є невідємною складовою частиною цього Договору в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 750000грн.з наступним порядком надання Траншів Кредиту: квітень 2008 року березень 2008 року.

Як вбачається із розрахунку вимог банку у звязку із неповерненням ОСОБА_5 кредитної заборгованості за кредитним договором № 890/163-НКЛ 20 від 02.04.2008 року позичальнику ОСОБА_5 було видано Транш 02.04.2008 року в сумі 7500грн. та 03.04.2008 року в сумі 492000грн., а всього 499500грн. (а.с.16).

Відповідно п. 4.1. Додаткової угоди, у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту (його частини) та/або сплати процентів, комісій, зазначених у п.п.1.1.,2.4,2.5,3.3.14. цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у період невиконання зобовязань за цим Договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

Пунктом 3.2.5.2. Додаткової угоди передбачено право Кредитора вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобовязань за цим Договором протягом 30 календарних днів від дня отримання Позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Банк свої зобов'язання по Додатковій угоді виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 499500грн., однак ОСОБА_5 в порушення умов Додаткової угоди свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 22.03.2017 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 909671,42 грн. зокрема: за кредитом - у розмірі 409995,76 грн., за відсотками 393855,30 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 57399,40 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 48420,96 грн. Зазначений розмір заборгованості відповідачем та його представником не оспорюється.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. І при вирішенні цього клопотання суд вірно послався на відповідні норми матеріального права та застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України , якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Яке вбачається із матеріалів справи, з підстав порушенням позичальником ОСОБА_5 виконання зобов'язань за Додатковою угодою позивач скористався своїм правом вимоги від позичальника дострокового виконання останнім своїх зобовязань, а саме повернення заборгованості в загальній сумі 626377,71грн., надіславши 03.06.2013 року лист-вимогу боржнику ОСОБА_5 про дострокове погашення заборгованості й пов'язаних з ним платежів (відсотків) визначивши днем остаточного їх погашення протягом тридцять календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплату процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу)(а. с. 65-66).

ОСОБА_5 лист-вимогу про дострокове погашення заборгованості отримав 06.06.2013 року, про що свідчить його підпис на листі (а.с.66).

Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Отже, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про дострокове повернення кредиту та платежів за ним розпочався з наступного дня після спливу 30 днів з дня одержання ОСОБА_5 такої вимоги, а саме з 07.07.2013 року.

Встановлено, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Додатковою угодою 31.03.2017 року. (а.с.1-3) А тому вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні заборгованості за відсотками із боржника ОСОБА_5 з підстав пропуску строку позовної давності.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року (справа № 6-2251цс16).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки саме така вимога в суді першої інстанції позивачем не заявлялась, а відтак суперечить ч. 6 ст. 367 ЦПК України, згідно якої в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Твердження апелянта, що останній платіж ОСОБА_5 згідно розрахунку було проведено в сумі 5942, 78 грн. на погашення тіла кредиту 09.01.2014 року, а не 17.07.2013 року, як зазначено в рішенні суду, заслуговують на увагу, проте на правильність висновку суду не впливають.

В апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Справа № 22ц/792/412/18

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 27