Справа № 734/784/17 Провадження № 22-ц/795/171/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Вінгаль В. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: ВІНГАЛЬ В.М.,

суддів: ГУБАР В.С., ОНИЩЕНКО О.І.,

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні (з повідомленням учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

третя особа - відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, зазначивши третьою особою - відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, в якому просив визнати за ним право на право на земельну частку (пай), відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0075853 від 27.09.1996 року, площею 3,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала в колективній власності КСП «Жовтень» Козелецького району Чернігівської області після смерті батька ОСОБА_3, який помер 30.09.2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2000 року померла мати позивача - ОСОБА_4, після смерті якої прийняв спадщину батько позивача - ОСОБА_3, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) площею 3,09 га, яка перебуває у колективній власності КСП «Жовтень» Козелецького району Чернігівської області. Позивач та його рідна сестра ОСОБА_5, яка померла 31.07.2009 року, прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_3, але не оформили своїх прав. Позивач звернувся до державного нотаріуса першої Чернігівської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) після смерті батька ОСОБА_3, оскільки фактично позивач вступив в управління спадковим майном, але державний нотаріус відмовив у його видачі з підстав недостатності документів (відсутності на земельну ділянку (пай) правовстановлюючих документів). Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом з метою оформлення права на спадщину та державної реєстрації права власності на нерухоме майно після смерті батька ОСОБА_3

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того що, правовстановлюючі документи, зокрема, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 надати неможе, оскільки він втрачений , що підтверджується оголошенням в газеті «Новини Придесення» від 03.09.2016 року, а тому висновки суду суперечать положенням ч.1 ст.15, 392 ЦК України. Крім того, суд не направив запит до Остерської державної нотаріальної контори Чернігівської області з приводу постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Заявник просить врахувати, що визнання Пархимівською сільською радою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В судове засідання учасники справи або їх представники, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, не зявилися, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути дану справу у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спір між позивачем та відповідачем Пархимівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області відсутній.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Козелецької районної державної адміністрації № 365 від 14.08.1996 року ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Жовтень», розміром 3,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості).

17 березня 2000 року ОСОБА_4 померла (а.с.10).

ОСОБА_3 вступив в управління спадковим майном до виповнення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після померлої дружини ОСОБА_4 (а.с.54).

30 вересня 2006 року ОСОБА_3 помер (а.с.11).

Згідно дубліката заповіту, посвідченого 17.05.2000 року секретарем Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим №143, ОСОБА_3 все своє майно заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частинах (а.с.34 зворот).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_5

31 липня 2009 року померла ОСОБА_5 (а.с.14).

ОСОБА_2, самостійно обираючи спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом до Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання за ним право на право на земельну частку (пай) після смерті батька ОСОБА_3, який помер 30.09.2006 року.

Проте відповідачами у справах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав, свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами).

Відповідно до ст.33 ЦПК України (2004 р.) у разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Враховуючи, що спадщину після смерті ОСОБА_3, як спадкоємці за заповітом прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла 31 липня 2009 року, то належним відповідачем (відповідачами) у даній справі є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції відповідно до ст.11 ЦПК України (2004 р.), розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, зробив правильний висновок, що Пархимівська сільська рада Козелецького району Чернігівської області не є належними відповідачем у даній справі, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не заявляв клопотання про заміну відповідача або залучення співвідповідачем іншу особу.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу матеріали справи не містять.

Доводи заявника про те, що суд не направив запит до Остерської державної нотаріальної контори Чернігівської області з приводу постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не приймаються до уваги, оскільки саме на позивача покладений обовязок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог в силу ст.ст.11,60 ЦПК України (2004 р.).

Посилання заявника на те, що суд не врахував визнання Пархимівською сільською радою позову, яке на його думку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб є помилковим з тих підстав, що даний спір є спором про спадкування, належним відповідачем у яких є спадкоємці, які прийняли спадщину, і тільки у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Разом з тим, ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду з позовом до належного відповідача (відповідачів).

Судом першої інстанції було постановлено рішення у даній справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, з 26.01.2018 року, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:Судді: