АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 715/1599/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А. І., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та скасування рішення органу місцевого самоврядування за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції суддя Цуренко В. А.),

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Зазначав, що 27 січня 1966 року помер його батько ОСОБА_5, 25 січня 1968 року померла його мати ОСОБА_6, які проживали в житловому будинку за адресою смт. Глибока, вул. Чортківська, 6 Глибоцького району Чернівецької області.

Після смерті батька ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку та земельної ділянки, на якій був побудований зазначений будинок за указаною адресою. Після смерті батьків у будинку залишились проживати позивач, його брати ОСОБА_7, ОСОБА_8 та сестра ОСОБА_9, які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

У подальшому брати ОСОБА_7, ОСОБА_8, сестра ОСОБА_9 померли, єдиним спадкоємцем першої черги залишився тільки він (позивач). Оформити право власності на залишки житлового будинку та приватизувати земельну ділянку він не має можливості за відсутності у нього документів.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, видане ОСОБА_5 виконавчим комітетом Глибоцької селищної ОСОБА_10 депутатів трудящих 20 жовтня 1961 року №609 на підставі рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради депутатів трудящих від 15 жовтня 1960 року № 93/20 - будинковолодіння №6 по вул. Чортківській, смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області є спадковим майном, від якого залишився лише фундамент, що належав на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5, який відповідно до звіту про оцінку майна від 10 червня 2017 року є будівельними матеріалами та їх ринкова вартість складає 1513 грн.

Позивач також зазначав, що рішенням V сесії Глибоцької селищної ради V скликання № 61-5/06 від 24 жовтня 2006 року відповідачці ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,07 га по вул. Чортківська, 6 смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області.

Вважав, що цим рішенням порушуються його права як спадкоємця на указану земельну ділянку.

Посилаючись на указані обставини, позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном за адресою смт. Глибока, вул. Чортківська, 6 Глибоцького району Чернівецької області, визнати за ним право власності на будівельні матеріали, використанні при будівництві індивідуального житлового будинку в смт. Глибока, вул. Чортківська, 6 Глибоцького району Чернівецької області, що складається з фундаменту, який відповідно до звіту про оцінку майна від 10 червня 2017 року є будівельними матеріалами ринковою вартістю 1513 грн, визнати неправомірним та скасувати рішення V сесії Глибоцької селищної ради V скликання № 61-5/06 від 24 жовтня 2006 року про передачу відповідачці ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,07 га по вул. Чортківській, 6 смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер 26 січня 1966 року в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном за адресою смт. Глибока, вул. Чортківська, 6 Глибоцького району Чернівецької області.

Визнано неправомірним та скасовано рішення V сесії Глибоцької селищної ради V скликання № 61-5/06 від 24 жовтня 2006 року про передачу ОСОБА_3, безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,07 га по вул. Чортківська, 6 смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині визнання неправомірним та скасування рішення V сесії Глибоцької селищної ради V скликання №61-5/06 від 24 жовтня 2006 року про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,07 га по вул. Чортківській, №6 в смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цієї позовної вимоги за безпідставністю.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасування рішення V сесії Глибоцької селищної ради V скликання № 61-5/06 від 24 жовтня 2006 року про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,07 га по вул. Чортківська, 6 смт. Глибока Глибоцького району Чернівецької області частково, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині указаної позовної вимоги та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

У справі встановлено, що 27 січня 1966 року помер батько позивача ОСОБА_5, 25 січня 1968 року померла його мати ОСОБА_6, які проживали житловому будинку за адресою смт. Глибока, вул. Чортківська, 6 Глибоцького району Чернівецької області.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння №609 від 20 жовтня 1961 року, будинок в смт. Глибока по вул. Чортківській, 6 належав ОСОБА_5 П.(а.с.19).

Встановлено також, що внаслідок руйнування, непідтримання будинку у належному стані він перестав існувати, а залишки його розібрано, що визнається сторонами у справі.

Водночас до висновку про те, що станом на березень 2017 року від старого будинку ще залишався фундамент суд першої інстанції дійшов внаслідок неналежної оцінки наявних у справі доказів довідки Глибоцького КРБТІ № 32 від 13 березня 2017 року (а.с. 27).

Указана довідка видана без зазначення підстав та джерел наявності відповідної інформації.

Ці твердження спростовуються актом виносу в натурі земельної ділянки під індивідуальне будівництво від 14 червня 1999 року (а.с.102), змістом будівельного паспорта, виданого у 1999 році на імя третьої особи ОСОБА_4 (а.с.102-103), поясненням самої третьої особи ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті його батьків ОСОБА_5, ОСОБА_6, претендує на отримання у порядку спадкування права на земельну ділянку, що розташована в смт. Глибока по вул. Чортківській, 6, на якій раніше був розташований житловий будинок.

Водночас за своїм правовим статусом на час смерті батьків позивача земельна ділянка не була їхньою власністю, а відповідно не відносилася до предмета спадкування.

За нормою ст. 1 ЗК УРСР 1922 року, чинного на час відкриття спадщини, усі землі в межах УРСР були власністю держави.

У справі встановлено, що рішенням виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 05 липня 1995 року № 6/41 спірну земельну ділянку в розмірі 0,07 га в смт. Глибока по вул. Чортківській, 6 під індивідуальне житлове будівництво було виділено третій особі ОСОБА_4 Це стверджується архівним витягом від 23 березня 2017 року №4 (а.с. 21).

З архівного витягу від 10 березня 2017 року №1/111 вбачається, що рішенням виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 03 липня 1996 року №6/26 спірну земельну ділянку у тому ж розмірі під індивідуальне житлове будівництво було виділено позивачу ОСОБА_1 І.(а.с. 22).

У подальшому за згодою позивача рішенням виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 03 лютого 1999 року №1/4 указану земельну ділянку було виділено під будівництво індивідуального житлового будинку третій особі ОСОБА_4, а попередні рішення 5/40 від 05 липня 1995 року та рішення 6/26 від 03 липня 1996 року скасовані. Це стверджується архівним витягом від 23 березня 2017 року №4 (а.с.23).

Предметом спору у цій справі є рішення V сесії Глибоцької селищної ради V скликання від 24 жовтня 2006 року № 61-5/06 про передачу безоплатно у власність відповідачки ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд по вул. Чортківській, 6 в смт. Глибока (а.с.24).

Позивач вважає, що указаним рішенням порушуються його права.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України у редакції 2004 року, яка була чинною на час предявлення позову, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічною за змістом є нині діюча норма ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням від 24 жовтня 2006 року про передачу безоплатно у власність відповідачки ОСОБА_3 спірної земельної ділянки права позивача не порушено.

Так, у справі встановлено, що на підставі в т. ч. поданої позивачем ОСОБА_1 у 1999 році заяви спірна земельна ділянка була виділена під будівництво житлового будинку третій особі ОСОБА_4

Указане рішення позивач не оскаржував, фактично відмовившись від претензій на спірну земельну ділянку.

Тому, висновок суду першої інстанції про незаконність такого рішення з посиланням на норми ст. 17, 31 ЗК України у редакції 1992 року є безпідставним.

Відповідно подальшим прийняттям оскаржуваного рішення V сесії Глибоцької селищної ради V скликання від 24 жовтня 2006 року № 61-5/06 про передачу безоплатно у власність відповідачки ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,07 га по вул. Чортківській, 6 в смт. Глибока права та інтереси позивача не порушені.

Висновок суду першої інстанції про порушення органом місцевого самоврядування норми ст. 118 ЗК України 2001 року під час прийняття оскаржуваного рішення, прав третьої особи ОСОБА_4 є помилковим, оскільки указана норма не регулює питання вилучення земельних ділянок, ОСОБА_4 не оскаржував рішення місцевої ради, яка дала згоду на надання спірної земельної ділянки відповідачці ОСОБА_3

З урахуванням згаданих вище норм матеріального та процесуального права правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 9 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 9 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішенні від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (п. 35), рішенні від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_11 проти України (п. 32) визначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Отже, вирішуючи питання правомірності звернення позивача ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом, слід дійти висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача оспорюваним рішенням V сесії Глибоцької селищної ради V скликання від 24 жовтня 2006 року.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування слід відмовити.

У поясненні на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_10 просила застосувати наслідки спливу позовної давності за вимогами ОСОБА_1 про скасування рішення органу місцевого самоврядування (а.с.115-119).

Дійсно, зважаючи на предмет спору та характер спірних відносин, про наявність оспорюваного рішення позивач мав довідатися у 2006 році.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI 20 грудня 2011 року протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особи мала право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

З позовом ОСОБА_1 звернувся за межами указаного трирічного строку, що згідно з ч. 4 с. 267 ЦК України також може бути підставою для відмови у позові.

Проте, оскільки позовні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування по суті є безпідставними та недоведеними, то саме з цих підстав слід відмовити у позові.

На підставі наведеного та керуючись п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 04 травня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. І. Владичан

ОСОБА_12