Справа № 368/1232/18
Провадження № 2/368/541/18
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"11" жовтня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що був укладений 10.11.2001 року та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 85 та звільнити його від сплати судового збору відповідно п.13 ч. 1 ст. 5 Конституції України про судовий збір, обґрунтовуючи позов наступним.

10.11.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, у зв'язку з чим відділом реєстрації актів громадського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про одруження серія 1-БК №187155 від 10.11.2001 р.

Від спільного шлюбу він та відповідач мають неповнолітню дитину, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Спільне життя з відповідачем у нього не склалося, оскільки як виявилось згодом їхні характери є зовсім різними, погляди його та відповідача на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим між ними постійно виникали конфлікти та сварки.

Враховуючи вищезазначені обставини спільне проживання його та відповідача як подружжя стало неможливим, тому з 2015 року він та відповідач не проживають як сім'я та не ведуть спільне господарство.

Отже, шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинилися з 2015 року.

Примирення між ним та відповідачем є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату. Подальше спільне життя ним і відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ним та відповідачем, а також інтересам їхньої дитини, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань дитині, що впливатиме на формування її характеру та психологічного здоров'я. З питання щодо виховання та проживання дитини спору немає, оскільки дитина на даний час, проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищезазначених норми Сімейного кодексу України він має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що в матеріалах є телефонограма, причини неявки в суд не повідомила, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з'явилася без поважних причин і ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вислухавши позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, перебувають у шлюбі, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.11.2001 р., згідно з актовим записом № 85.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитини: а саме: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина сторін на сьогоднішній день проживає з позивачем місцем її фактичного проживання.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім'я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню чоловіка, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_2.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст. ст. 251-265, 293 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був зареєстрований 10 листопада 2001 року Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 85 - розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 12.10.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко