Провадження № 2/161/1497/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Козак О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 17.12.2009 року.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 05.01.1998 року в результаті приватизації квартири АДРЕСА_1 з майна державного житлового фонду, власниками на праві спільної сумісної власності зазначеної квартири стали ОСОБА_6, її чоловік ОСОБА_7, їх донька ОСОБА_5 та їх онука ОСОБА_8

Вказують, що 29.01.2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 М склали заповіт подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, на належну їм (подружжю) на праві спільної сумісної власності частину квартири АДРЕСА_1, яку заповіли ОСОБА_4.

17.12.2009 року ОСОБА_9 померла, однак спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилася.

Разом з тим, 17.02.2010 року за заявою ОСОБА_7 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу в порядку ст. 1243 ЦК України накладено заборону на відчуження квартири.

В подальшому, 21.09.2010 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, за яким належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 заповів своїй дочці ОСОБА_5

Зазначають, що 03.11.2014 року ОСОБА_7 помер і після його смерті до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на 1/12 частин цієї квартири.

При цьому, заповіт подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 М від 29.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, рішенням суду встановлено його нікчемність.

Вказують, що після визнання заповіту подружжя від 29.01.2007 року нікчемним, право на спадкування отримують особи, які мають таке право за законом, в тому числі особа спадкоємця, яка за цим заповітом була позбавлений права на спадкування і спадкоємцями померлої ОСОБА_6 станом на момент відкриття спадщини (17.12.2009 року ) були: її чоловік ОСОБА_7 та її діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2

При цьому, ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті своєї дружини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України без подання заяви про прийняття спадщини. Ця частка становила ? від спадкового майна, яка в подальшому увійшла до спадкового майна самого ОСОБА_7 та була прийнята ОСОБА_5

Частка від спадкового майна ОСОБА_6 в розмірі ? що залишилася, мала б розподілятися між іншими спадкоємцями за законом.

Проте, з об'єктивних причин пов'язаних з існуванням спільного заповіту подружжя та дією приписів ст. 1243 ЦК України, вони не могли звернутися із заявою про прийняття спадщини в строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Вважають причини пропуску строку звернення в нотаріальну контору поважними, у звязку з чим просять визначити додатковий строк на для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 терміном на три місяці.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2017 року допущено процесуальне правонаступництво у звязку зі смертю ОСОБА_5 і залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3 (а.с. ).

Крім того, ухвалою суду від 15.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як вбачається із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року, за ОСОБА_5 було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на 1/12 частин цієї квартири (а.с. 6-14).

Разом з тим, постановою Верховного Суду України від 06.09.2017 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року скасовано (а.с. 178-182).

А тому, зважаючи на викладене і той факт, що позивач не зазначив та не представив суду беззаперечних доказів наявності у нього поважних причин, які повязані з обєктивно непереборними та істотними труднощами, які перешкоджали звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, то суд не вбачає підстав для визначення додаткового строку.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 1261, 1268, 1272 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 05.07.2018 року.