Справа № 713/1793/18
Провадження №2/713/679/18
РІШЕННЯ

іменем України

19.11.2018 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Перепелиця Т.І., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вижницької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до Вижницької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

В позові вказував, що 09-го жовтня 1993 року померла моя мати - ОСОБА_7, що підтверджується актовим записом №33 в Свідоцтві про смерть серії 1-МИ №465924 від 11- го жовтня 1993 року.

Після її смерті в селі Мілієве по вулиці Лисенка,2 Вижницького району Чернівецької області відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та надвірних будівель і споруд, загальною площею 67,70 м.кв., інвентарною вартістю 38 тис.811 грн.

За життя, а саме 31-го серпня 1993 року гр. ОСОБА_7 склала заповіт про те, що все своє майно, яке йому буде належати на день смерті він заповідає в рівних частинах всім своїм дітям, - ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Даний заповіт було оформлено та посвідчено секретарем виконкому Міліївської сільської ради ОСОБА_9 31-го серпня 1993 року за реєстровим номером 35 і він на час відкриття спадщини не змінювався і не скасовувався, про що є наявним відповідний напис на заповіті.

Один із спадкоємців, а саме ОСОБА_8, 11.12.2004 року також помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ №115756 від 12 грудня 2004 року. Після його смерті його діти, як спадкоємці першої черги за законом, відповідно до діючих на час його укладання.

Після смерті та в даний час ст. ст. 1261, 1276 ЦК України також не прийняли цю спадщину та на неї не претендують, про що подали свої нотаріально оформлені заяви.

Інші спадкоємці вказані у заповіті мами, сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_10 також спадщини не прийняли та не заперечують, щоб право власності на вище зазначене спадкове майно після смерті мами було визнано в судовому порядку за мною, позивачем по справі.

Вживала заходів досудового врегулювання спору, а саме 19-го вересня 2018 року звернувся до Вижницької нотаріальної контори з заявою про прийняття ним спадщини та видачі Свідоцтва про моє право, як спадкоємця за заповітом на спадкове майно померлої 09-го жовтня 1993 року мами ОСОБА_7.

Проте згідно постанови нотаріуса від 19-го вересня 2018 року №552/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно матері у зв'язку з тим, що не було надано документів, які посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_7 на майно, яким є вище вказаний житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями і спорудами, а вчинення такої нотаріальної дії без правовстановлюючих документів суперечить законодавчим актам щодо нотаріальних дій по оформленню спадкових прав.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташованими в с. Мілієве по вул. Лисенка,2 Вижницького району Чернівецької області та належало померлій ОСОБА_7, яка померла 09 жовтня 1993 року.

Позивач в судове засідання не зявився. В адресованій суду заяві представник позивача просить справу розглядати у його відсутність та відсутність позивача позовні вимоги підтримують .

Представник Вижницької міської ради Вижницького району в підготовче судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував.

Відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення до суду не надходило. В адресованих суду заявах просять справу розглядати у їх відсутність позов визнають.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.10.1993 року померла мати позивача ОСОБА_7 , що підтверджується актовим записом №33 в Свідоцтві про смерть серії 1-МИ №465924 від 11- го жовтня 1993 року.

Після її смерті в селі Мілієве по вулиці Лисенка,2 Вижницького району Чернівецької області відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та надвірних будівель і споруд, загальною площею 67,70м.кв., інвентарною вартістю 38 тис.811грн.

За життя, а саме 31-го серпня 1993 року гр. ОСОБА_7 склала : заповіт про те, що все своє майно, яке йому буде належати на день смерті він заповідає в рівних частинах всім своїм дітям, - ОСОБА_8 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Міліївської сільської ради ОСОБА_9 31-го серпня 1993 року за реєстровим номером 35 і він на час відкриття спадщини не змінювався і не скасовувався, про що є наявним відповідний напис на заповіті.

Згідно вимог чинної на той час ст.534 ЦК Української РСР ( в редакції 1963року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять , так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом,...а відповідно до пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень нині чинного ЦК України, - правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Один із спадкоємців, а саме ОСОБА_8, 11.12.2004 року також помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-МИ №115756 від 12 грудня 2004 року. Після його смерті його діти, як спадкоємці першої черги за законом, відповідно до діючих на час його смерті та в даний час ст.ст. 1261, 1276 ЦК України також не прийняли цю спадщину та на неї не претендують, про що подали свої нотаріально оформлені заяви.

Інші спадкоємці вказані у заповіті мами, сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_10 також спадщини не прийняли та не заперечують, щоб право власності на вище зазначене спадкове майно після смерті мами було визнано в судовому порядку за позивачем про що свідчать поданні заяви до нотаріальної контори.

Позивач 19-го вересня 2018 року звернулася до Вижницької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право, як спадкоємця за заповітом на спадкове майно померлої 09-го жовтня 1993 року мами ОСОБА_7.

Проте згідно Постанови нотаріуса від 19-го вересня 2018 року №552/02-31 їй відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно матері у зв'язку з тим, що не було надано документів, які посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_7 на майно, яким є вище вказаний житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями і спорудами, а вчинення такої нотаріальної дії без правовстановлюючих документів суперечить законодавчим актам щодо нотаріальних дій по оформленню спадкових прав.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 182, 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, ст.206, 259, 264-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вижницької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що розташованими в с.Мілієве по вул. Лисенка,2 Вижницького району Чернівецької області та належало померлій ОСОБА_7, яка померла 09 жовтня 1993 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк