Справа № 148/2078/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1169/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуСправа № 148/2078/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Голоти Л.О.,

суддів: Рибчинського В.П., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_3,

відповідач : ОСОБА_4,

третя особа : ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.04.2018 року, постановлену у складі судді Ковганич С.В., повний текст ухвали складено 06.04.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про стягнення боргу.

15.03.2018 року ОСОБА_4 подано в суд клопотання про стягнення коштів на правову допомогу та про забезпечення судових витрат.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.03.2018 року позовну заяву залишено без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

20.03.2018 року ОСОБА_4 звернувся у суд із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідачем 15.03.2018 року заявлено клопотання про стягнення коштів на правову допомогу та про забезпечення судових витрат, однак при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, у звязку з чим ОСОБА_4 просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, повязані з розглядом справи в розмірі 17494 грн. 45 коп. відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Крім цього, посилається на те, що відповідно до ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - пятою, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у звязку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини девятої статті 141 цього Кодексу.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.04.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 16.03.2018 ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу залишено без розгляду на підставі заяви позивача. Дана заява була подана до початку розгляду справи по суті, а тому клопотання відповідача про стягнення коштів на правову допомогу в судовому засіданні не вирішувалось. Підстав для ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі не має. В свою чергу, згідно вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову та задовольнити клопотання про компенсацію здійснених відповідачем витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_3 в розмірі 17494,45 грн.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що подане клопотання відповідача від 15.03.2018 року про стягнення коштів на правову допомогу та забезпечення судових витрат судом першої інстанції всупереч ст. 222 ЦПК України не прийнято судом до уваги.

Вказує, що відмовляючи в ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідач в клопотанні посилався на положення ч. 9 ст. 141, ч. 5 ст. 142 ЦПК України, а взяв лише до уваги те, що ним вказувалося про ухвалення додаткового рішення.

Посилається, що правових підстав для відмови в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат з ОСОБА_3 в суду першої інстанції не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що представником відповідача умисно затягувався розгляд справи, що призводило до штучного збільшення витрат на правову допомогу. Вказує, що відповідач офіційно ніде не працює, а тому, на думку позивачки, він не мав можливості сплатити кошти за надання правової допомоги в розмірі 18000 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про перегляд справи у його відсутність.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

У справі встановлено, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.03.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про стягнення боргу залишено без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у звязку з подання позивачем до початку розгляду справи по суті заяву про залишення позову без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі немає, так як по суті рішення у справі не ухвалювалося.

При цьому, судом першої інстанції розяснено відповідачу, що згідно вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду він має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, тоді як у поданій заяві ним ставилася вимога про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Та обставина, що в поданій заяві ОСОБА_4 посилався на ч. 9 ст. 141, ч. 5 ст. 142 ЦПК України не може бути підставою для скасування ухвали суду, адже в прохальній частині заяви ОСОБА_6 просив саме ухвалити додаткове рішення.

Колегія суддів звертає увагу також на ту обставину, що відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України правом ухвалити додаткове рішення суду наділений лише той склад суду, який ухвалив рішення у справі. Апеляційний суд не наділений такими повноваженнями, з огляду на те, що у справі рішення не ухвалювалось та не переглядалась.

У порядку визначеному ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції заяву ОСОБА_4 не розглядав та рішення не ухвалював, а отже колегія суддів позбавлена можливості розглянути заяву, по якій суд першої інстанції рішення не приймав.

Таким чином, враховуючи, що заява про компенсацію здійснених витрат судом розглянута не була, оскільки вимог таких заявник не ставив, відповідач не позбавлений можливості звертатись до суду з даною заявою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалу суду постановлено з дотримання норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись п. п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 258 ч. 4, 259 ч. 1, 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.04.2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис В. П. Рибчинський

ОСОБА_7 Стадник

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота