АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-1809/11
Провадження № 22-ц-/790/246/18 Головуючий І інстанції: Сиротников Р.Є.
Категорія: сімейні Доповідач: Сащенко І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року (суддя Сиротников Р.Є.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 у період часу з 01.01.2007 року по 31.12.2008 року та поділити спільно нажите майно. Визнати право власності по ? частини квартири АДРЕСА_1 за кожним із сторін по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16.05.2006 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Протягом 2007-2008 років вони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, придбали у власність на спільні кошти нерухомість. Нажите під час шлюбу нерухоме майно не поділили через небажання відповідача.

В судове засіданні позивач не з'явилась.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15.08.2016 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період часу з 01.01.2007 року по 31.12.2008 року. Поділено нажите за період проживання однією сімєю громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно. Визнано право власності ? частини квартири №247 за ОСОБА_1 та 1/2 частину квартири №.247 по пр-ту Московському, 97 в м. Харкові - залишено у власності ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що майно, яке розподілив суд не належало ані позивачу, ані відповідачу. Право власності на вищевказану спірну квартиру з 2014 року зареєстровано за іншою особою.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що позивач ОСОБА_1 довела в суді факт їх спільного проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та жінки після розірвання шлюбу та придбання спірної квартири за спільні кошти, а тому квартира являється спільною сумісною власністю сторін спору в рівних частках по 1/2.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 74 цього Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них наявних прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Для вирішення питання щодо правового режиму такого майна підлягають встановленню: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці; ведення спільного господарства, побуту; виконання взаємних прав та обов'язків; час придбання і джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 14.06.2003 року по 16.05.2006 року.

З копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, вбачається, що вказану квартиру 29.10.2007 року придбав ОСОБА_2

З витягу про реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно слідує, що 07.03.2014 року ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого ОСОБА_4 - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 29.10.2007 року за реєстром № 4028, було придбано квартиру, №247, яка розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський, 97 за 156 000,00 гривень.

Згідно акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 28.02.2014 року в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за зведеним виконавчим провадженням з виконання виконавчих документів та за договором іпотеки від 29.10.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно - було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 39,8 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, що належала на праві власності ОСОБА_2

Докази, на підставі яких суд дійшов висновку про спільне сумісне проживання однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, мають загальний характер, не підтверджують і не розкривають головний елемент усталених сімейних стосунків ведення спільного господарства, спільний бюджет і побут, а тому їх необхідно критично оцінювати у сукупності з іншими доказами по справі.

Не перевіривши відомості, щодо того, чи дійсно майно зареєстроване за одним із подружжя, а також не встановивши факту сумісного проживання позивача та відповідача після розірвання шлюбу, докази їх спільної реєстрації у спірному житлі суду не надані і такі факти не встановлені, суд ухвалив рішення про визнання права власності та розподіл майна.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що позивач, всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не довела не тільки факт проживання з відповідачем однією сім'єю в зазначений період часу, а й той факт, що спірна квартира належала одному із подружжя на праві власності на час ухвалення рішення.

Оскільки, недоведеність обставин позивачкою, які суд вважав встановленими, та невідповідність зроблених ним висновків обставинам справи, стали підставою для неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст.ст. 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Сащенко І.С.

ОСОБА_5

Судді Овсяннікова А.І.