Номер провадження: 22-ц/785/783/18
Номер справи місцевого суду: 509/2163/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

від позивача ОСОБА_4 не зявились,

переглянувши цивільну справу №509/2163/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року у складі судді Кириченка П.Л., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4, звернувшись 16 червня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 14 червня 2008 року, мають двох малолітніх дітей. 28 серпня 2013 року між нею ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив №11, ділянка №1/16, кадастровий номер :01:002:1704, на вказаній ділянці нею збудовано садовий будинок, який згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 16 квітня 2015 року є таким, що закінчений будівництвом. Посилаючись на те, що придбання земельної ділянки та будівництво на ній садового будинку хоч і здійснювалось під час шлюбу, але за особисті кошти, позивач ОСОБА_4 просила визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1704 та на садовий будинок загальною площею 465,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив №11, ділянка №1/16 (а.с.1-4).

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав (а.с.34, 66).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року в прийнятті визнання відповідачем позову відмовлено (а.с.71).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.74-75).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у безпідставності не прийняття судом визнання відповідачем позову та визнання спірного майна придбаним у період шлюбу за особисті кошти позивача та, як наслідок, належності такого майна позивачу на праві особистої приватної власності.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну судового рішення в його мотивувальній частині та залишення без змін у резолютивній частині з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо правової природи виникнення права власності на нерухоме майно, яке придбано на імя позивача, в силу відсутності спору визнання відповідачем позову суперечить закону та, як наслідок, не є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, поряд з цим не погоджується з висновком суду про відсутність спору та мотивуванням оцінки наведених учасниками справи аргументів з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2008 року (а.с.12).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.3.4).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідченого 28 серпня 2013 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №2053, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 0,0600 га, цільового призначення «для ведення садівництва», розташовану за адресом: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, масив №11, земельна ділянка 2/16 (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :01:002:1704. У пункті 18 Договору зазначено, що «договір укладається за письмовою згодою дружини продавця - ОСОБА_10 та за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_2, про що свідчать їх заяви, справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_9 28 серпня 2013 року за реєстровими №2051 та №2052». Державна реєстрація права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 на підставі вказаного договору купівлі-продажу проведена 28 серпня 2013 року, реєстраційний номер нерухомого майна: 37 (а.с.13, 14-17, 26-28, 40-42).

Згідно технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_4 ТОВ «БТІ Одеса» 16 квітня 2015 року на садовий будинок №2/16, масив 11 Таїровська с/р, на земельній ділянки площею 600 кв.м знаходиться садовий будинок літ. «А» загальною площею 465,9 кв.м, огорожа І-Ш (а.с.18-21).

Декларацію про готовність обєкта до експлуатації затверджено Інспекцією ДАБК в Одеській області 29 квітня 2015 року за №ОД43, декларацію видано на садовий будинок загальною площею 465,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресом: Одеська область Овідіопольський район, Таїровська с/р, масив 11, будинок 2/16, розпочатий будівництвом 26 лютого 2014 року, закінчений будівництвом 16 квітня 2015 року, замовник ОСОБА_4 (а.с.23-25).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 465,9 кв.м житловою площею 110,3 кв.м за адресом: Одеська область, Овідіопольський район, с/р Таїровська, масив 11, будинок 2/16; на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:1704 цільового призначення «для індивідуального садівництва» як обєкт нерухомого майна за реєстраційним номером 37 зареєстровано 4 квітня 2016 року на праві приватної власності за ОСОБА_4 (а.с.26-28, 64-65).

Відповідно до визначених статтею 60 СК України підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікову на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Діючим Сімейним кодексом України передбачено й право особистої приватної власності дружини, чоловіка. Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 57 СК України віднесено до особистої приватної власності дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У сенсі положень статті 60 СК України набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, так як відповідно до статті 60 СК воно вважається таким, що належить подружжю. Заінтересована особа може довести, що майно було придбане у шлюбі, але за її особисті кошти; у цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її (його) кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Судову практику орієнтовано на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна; що при визнанні права спільної власності подружжя на майно встановленню підлягає не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі №6-79цс13, постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2641цс15).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2008 року. Земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:1704) придбано на підставі нотаріально посвідченого 28 серпня 2013 року договору купівлі-продажу, тобто право власності на земельну ділянку набуто за час шлюбу. Право власності на збудований на земельній ділянці (кадастровий номер :01:002:1704) садовий будинок (реєстраційний номер 37) зареєстровано 4 квітня 2016 року, тобто право власності на садовий будинок набуто за час шлюбу.

Таким чином, набуття даного майна за час шлюбу створило презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на майно, для спростування даної презумпції ОСОБА_4 як заінтересована особа має довести, що майно придбане у шлюбі, але за її особисті кошти. У сенсі положень пункту 3 частини 1 статті 57 СК України та правових висновків Верховного Суду України підлягає встановленню джерело набуття спірного майна. Учасники процесу не посилаються на те, що джерелом набуття спірного майна є спільна праця подружжя, відтак, слід виходити з того, що встановленню підлягає набуття спірного майна чи за спільні сумісні кошти подружжя чи за кошти, які належали в даному випадку особисто дружині.

ОСОБА_4, яка заявила вимоги про визнання земельної ділянки та садового будинку належними їй на праві особистої приватної власності з підстав набуття майна за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК України), не надала доказів на підтвердження джерела набуття спірного майна. Крім пояснень ОСОБА_4 та згоди з цими поясненнями ОСОБА_2 про те, що ділянку набуто, садовий будинок збудовано на власні кошти ОСОБА_4, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даних обставин.

Обставини (факти), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, інші обставини, які мають значення для вирішення справи, встановлюються такими засобами як: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Доказування передбачає належність, допустимість, достовірність, достатність доказів (ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України).

Обовязок доказування і подання доказів лежить на сторонах; відповідно до вказаного обовязку кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.16 ст.81 ЦПК України).

Визнання відповідачем позову саме по собі не є безумовною підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для задоволення позову факт існування субєктивного права, вимогу щодо визнання якого заявлено, має бути доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Позивач ОСОБА_4 не довела обставини, що обгрунтовують заявлені нею вимоги про визнання майна особистою приватною власністю, а саме не довела набуття майна за кошти, які належали їй особисто.

Презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:1704) садовий будинок (реєстраційний номер 37) не спростовано в силу не доведеності набуття майна за кошти, належні особисто ОСОБА_4

Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю у його мотивувальній частині змінити, у резолютивній частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

ОСОБА_11