Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-5273/11

провадження № 61-43826ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, зобов'язання виконати умови договору та відшкодування моральної шкоди, за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, зобов'язання виконати умови договору та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2011 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання виконати умови договору скасовано та ухвалено нове, яким зобов'язано ОСОБА_5 виконати умови пункту 16 шлюбного договору від 05 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо обов'язку купити однокімнатну квартиру.

Вирішено питання розподілу судових витрат, в решті рішення залишено без змін.

У липні 2018 року до Апеляційного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_4 про роз'яснення рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року, а саме: просила встановити, в якому місті точно має проходити виконання вказаного рішення про зобов'язання ОСОБА_5 виконати пункт 16 шлюбного договору та де точно боржник ОСОБА_5, в якому населеному пункті повинен купити їй однокімнатну квартиру, оскільки до укладення та після підписання шлюбного договору вона з ОСОБА_5 спільно проживали в містах Києві, Ірпіні, Бучі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року відмовлено позивачу ОСОБА_4 у задоволенні заяви про роз'яснення рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у вересні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року є зрозумілим, не містить протиріч, а тому підстави для його роз'яснення відсутні.

У пункті 32 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Згідно з частиною першою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Зазначеною нормою процесуального права передбачено, що роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Суть роз'яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз'яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Доводи касаційної скарги про те, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 рокує незрозумілим, оскільки судом не було роз'яснено, у якому населеному пункті повинні державні виконавці виконати судове рішення щодо купівлі боржником стягувачу однокімнатної квартири, є безпідставними, оскільки позивач фактично просить суд не роз'яснити рішення, а змінити його зміст та встановити порядок виконання рішення.

Зі змісту касаційної скарги, судового рішення, що оскаржується, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, зобов'язання виконати умови договору та відшкодування моральної шкоди, за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення рішення суду, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик