Справа № 598/1843/16-ц
провадження № 2/598/20/2018
РІШЕННЯ

іменем України

"30" жовтня 2018 р. Збаразький районний суд

Тернопільської області у складі:

головуючого судді Олещука Б.Т.

з участю секретаря Демчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, скасування наказу про звільнення, видачу наказу про новий день звільнення, внесення відповідного запису до трудової книжки та відшкодування завданої моральної шкоди,-

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» та просив зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.10.2016р. по 30.11.2016р.; скасувати наказ №76-к «Про припинення трудового договору», виданого 29.11.2016р. ДНЗ «ТПК ПВФ» про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади і видати наказ про новий день звільнення його в день видачі трудової книжки згідно заяви ОСОБА_1 вх.№451 від 30.11.2016р. та внести відповідний запис про новий день звільнення із врахуванням вимушених прогулів до його трудової книжки; зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати та всіх належних сум при звільненні за період з 30.11.2016р. по 27.12.2017р.; зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільнені коштів; стягнути з відповідача в його користь судовий збір в розмірі 1929,21 грн; зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн..

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Збаразького районного суду від 22.11.2016р. розірвано з 11 жовтня 2016 року безстроковий трудовий договір укладений 19 серпня 2015 року між ним та Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та зобов`язано Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» виплатити усі належні йому при звільнені грошові кошти та видати трудову книжку. 30.11.2016р. він отримав листа від відповідача №325 від 30.11.2016р. в якому його було повідомлено про звільнення з 11.10.2016р. і запропоновано йому з'явитися в навчальний заклад для ознайомлення з наказом і вручення трудової книжки. Цього ж дня він написав і зареєстрував заяву про видачу йому трудової книжки, в зв'язку із звільненням, а також про виплату заробітної плати за час вимушених прогулів з 12 жовтня 2016р.. Однак станом на день отримання трудової книжки - 30 листопада 2016 року виплата належних йому при звільнення сум відповідачем здійснена не була. І тільки 27 грудня 2017 року, після чергового його звернення до відповідача він отримав частину заробітної плати в сумі 5996, 75 грн,а попередня виплата в сумі 39930, 70 грн була зарахована йому на рахунок ще 20.12.2016р.. Таким чином, роботодавцем на момент звільнення його не було проведено розрахунок, який він змушений сплатити йому за весь час затримки, а саме з 30 листопада 2016 року по 27 грудня 2017 року та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.10.2016р. по 30.11.2016р., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільненні коштів, що передбачені ст.ст.1,2,6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст.34 Закону України «Про оплату праці». Також заяву про зміну дати звільнення, із врахуванням днів вимушеного прогулу, та видачу відповідного наказу із занесенням запису в трудову книжку залишено відповідачем без розгляду, що суперечить ст.117 та ст.253 КЗпП України та порушує трудові права передбачені Конституцією України та чинним законодавством. Також позивач стверджує, що відповідач створив умови які суттєво порушують його становище, призводять до моральних страждань. Протягом тривалого часу він і його сім'я живуть в кредит, так як, через дії або бездіяльність відповідача він не мав можливості вчасно одержати трудову книжку і працевлаштуватися, або звернутися в службу зайнятості для пошуку роботи.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні декілька раз змінював позовні вимоги, остаточно просив:

1. зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.10.2016р. по 30.11.2016р.;

2. скасувати наказ №76-к «Про припинення трудового договору», виданого 29.11.2016р. ДНЗ «ТПК ПВФ» про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади і видати наказ про новий день звільнення його в день видачі трудової книжки згідно заяви ОСОБА_1 вх.№451 від 30.11.2016р. та внести відповідний запис про новий день звільнення із врахуванням вимушених прогулів до його трудової книжки;

3. зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати та всіх належних сум при звільненні за період з 30.11.2016р. по 27.12.2017р.

4. зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільнені коштів;

5. стягнути з відповідача в його користь судовий збір в розмірі 1929,21 грн;

6. зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (а.с.115-117).

Посилався на підстави викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» в судові засідання неодноразово не з'являвся з невідомих суду причин, хоча про день, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

11 січня 2017 року ухвалою Збаразького районного суду відкрито провадження у даній справі (а.с.13).

17 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про долучення до матеріалів справи документів (а.с.32).

29 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про додаткове дослідження нових доказів, що мають значення для справи, а саме довідку Державної фінансової інспекції, яка є наявна в матеріалах кримінального провадження №0000404, в якій йдеться про невиплату йому заробітної плати в розмірі 8373,66 грн (а.с.61).

31 липня 2017 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про витребування і долучення до справи довідки Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області від 07.04.2017р. (а.с.70).

15 серпня 2017 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про уточнення-збільшення позовних вимог, в якій він просив зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.10.2016р., скасувати наказ №76-к «Про припинення трудового договору», виданого 29.11.2016р. ДНЗ «ТПК ПВФ» про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади і видати наказ про новий день звільнення його в день видачі трудової книжки згідно заяви ОСОБА_1 вх.№451 від 30.11.2016р. та внести відповідний запис про новий день звільнення із врахуванням вимушених прогулів до його трудової книжки. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 8373,66 грн.. Зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (а.с.75).

07 вересня 2017 року ухвалою Збаразького районного суду зобов'язано управління західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, вул.М.Грушевського, 8, м.Тернопіль, направити у строк протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області довідку від 07.04.2017р. за результатами звернення Збаразького ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 31.03.2017р. №2539/106/2017 у кримінальному провадженні №0000404. (а.с.84).

08 лютого 2018 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.114).

08 лютого 2018 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив:

1. зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.10.2016р. по 30.11.2016р.;

2. скасувати наказ №76-к «Про припинення трудового договору», виданого 29.11.2016р. ДНЗ «ТПК ПВФ» про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади і видати наказ про новий день звільнення його в день видачі трудової книжки згідно заяви ОСОБА_1 вх.№451 від 30.11.2016р. та внести відповідний запис про новий день звільнення із врахуванням вимушених прогулів до його трудової книжки;

3. зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати та всіх належних сум при звільненні за період з 30.11.2016р. по 27.12.2017р.

4. зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільнені коштів;

5. стягнути з відповідача в його користь судовий збір в розмірі 1929,21 грн;

6. зобов'язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (а.с.115-117).

15 березня 2018 року ухвалою Збаразького районного суду продовжено розгляд даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження, передбаченого Цивільним процесуальним кодексом України, в новій редакції від 03 жовтня 2017 року, зі стадії підготовчого провадження. Призначено підготовче засідання справи (а.с.130).

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1998 року № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

У відповідності до вимог п.4.1, п.4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що рішенням Збаразького районного суду від 22.11.2016р. розірвано з 11 жовтня 2016 року безстроковий трудовий договір укладений 19 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та зобов`язано Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» виплатити усі належні ОСОБА_1 при звільнені грошові кошти та видати трудову книжку (а.с.34-35).

З 30.09.2016р. по 13.10.2016р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Збаразькій ЦРКЛ, що підтверджується копією листка непрацездатності (а.с.6).

Наказом №11/192 від 29.11.2016р. Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» ОСОБА_1 - заступника директора з навчально-виробничої роботи звільнено з 11 жовтня 2016 року, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказано провести передачу наявних матеріальних цінностей та документації, у відповідності до існуючого обліку від заступника директора з НВР ОСОБА_1 виконуючому обов'язки заступника директора в НВР ОСОБА_3, головному бухгалтеру ОСОБА_4 провести повний розрахунок з ОСОБА_1, інспектору з контролю за виконанням доручень ОСОБА_5 зробити відповідні записи в трудовій книжці (а.с.40).

Згідно наказу №76-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), звільнено 11.10.2016р. ОСОБА_1 з займаної посади заступника директора з НВР ДНЗ «ТПКПВФП», згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказано виплатити вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку та компенсацію за 207 к.д. невикористаної відпустки (а.с.41).

30.11.2016р. ОСОБА_1 отримав листа від Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» №325 від 30.11.2016р. в якому його було повідомлено, що згідно рішення Збаразького районного суду від 22.11.2016р. останнього звільнено з займаної посади 11.10.2016р. згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Та запропоновану з'явитися ОСОБА_1 в навчальний заклад для ознайомлення з наказом і вручення трудової книжки, а також для передачі товарно-матеріальних цінностей, які рахуються за ним, що стверджується копією листа Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» за підписом директора ОСОБА_6 №325 від 30.11.2016р. (а.с.4).

30.11.2016р. ОСОБА_1 подав до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» письмову заяву, в якій просив видати йому трудову книжку, провести повний розрахунок при звільненні, а також виплатити заробітну плату за час вимушених прогулів з 12.10.2016р. по день подання заяви, відповідно до ст.235 КЗпП України, що стверджується копією заяви ОСОБА_1 від 30.11.2016р., зареєстрованої Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» за вхідним №451 від 30.11.2016р. (а.с.3).

Згідно відповіді Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» №197 від 26.10.2017р. наданої на запит суду, вбачається, що трудова книжка при звільненні ОСОБА_1 була видана 29.11.2016р. Нарахування коштів згідно наказу №76-К від 29.11.2016р. для розрахунку з ОСОБА_1 було проведено і зареєстровано в УДКСУ у Збаразькому районі в сумі 49603,35 грн - 02.12.2016р. Зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 проведено 12.12.2016р. після надходження коштів від централізованої бухгалтерії профтехосвіти при Тернопільській ОДА (а.с.101).

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, що трудова книжка позивачу видана 29.11.2016р., а у судовому засіданні встановлено, що трудова книжка видана позивачу 30.11.2016р..

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 кожен окремо ствердили, що на підставі рішення суду винесені накази про звільнення з роботи ОСОБА_1, через напружені відносини в колективі звільнення проходило важко, трудова книжка останньому поштою не відправлялася.

Як вбачається з позовної заяви, вимушений прогул позивач пов'язує із затримкою видачі трудової книжки при звільненні, у зв'язку з чим просить стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995р. №100, визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму середнього заробітку позивача за час його вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки, тобто з 11.10.2016р. по 30.11.2016р. та скасувати наказ №76-к «Про припинення трудового договору», виданого 29.11.2016р. ДНЗ «ТПК ПВФ» про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади і зобов'язати відповідача видати новий наказ про новий день звільнення його в день видачі трудової книжки згідно заяви ОСОБА_1 вх.№451 від 30.11.2016р. та внести відповідний запис про новий день звільнення із врахуванням вимушених прогулів до його трудової книжки.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати та всіх належних сум при звільненні за період з 30.11.2016р. по 27.12.2017р., та зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільненні коштів, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно довідки від 07.04.2017р. участі в якості спеціаліста у спільній перевірці окремих питань Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» за серпень - жовтень 2016 року, встановлено, що поряд з іншими порушеннями, перевіркою правильності нарахування відпускних ОСОБА_1 не донараховано відпускних в сумі 724,97 грн та відрахувань єдиного соціального внеску в сумі 159,49 грн. Перевіркою правильності нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності за серпень-жовтень 2016 року ОСОБА_1 зайво нараховано та виплачено допомоги по тимчасовій непрацездатності за серпень-жовтень 2016 року в сумі 102,06 грн та відрахувань єдиного соціального внеску в сумі 22,46 грн. Перевіркою правильності нарахування та виплати вихідної допомоги у вигляді трьохмісячного середнього заробітку ОСОБА_1 зайво нараховано та виплачено вихідної допомоги в сумі 307,77 грн та відрахувань єдиного соціального внеску на суму 67,71 грн. За весь період трудової діяльності ОСОБА_1 за ним рахується не використана відпустка в кількості 207 календарних днів. Перевіркою правильності нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку, ОСОБА_1 не донараховано коштів в сумі 8373,66 грн (а.с.88-92).

Згідно копій виписок наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було нараховано з ДНЗ ТПК ПВФП в період з 18.01.2016р. по 16.06.2016р. 32479,92 грн та в період з 30.06.2016р. по 20.12.2016р. 62208,94 грн (а.с.119, 120-121, 157-159).

Згідно копії довідки, виданої 22.01.2018р. Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» за №24, про доходи позивача ОСОБА_1, останньому в період з вересня 2015 року по січень 2018 року нараховано усього 139160,96 грн заробітної плати. У грудні 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітної плати 8373,66 грн. (а.с.160).

Отже, відповідач з власної вини провів фактичний розрахунок з належних звільненому працівникові ОСОБА_1 сум не у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а лише 27.12.2017р.. А тому, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з компенсацією втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільненні коштів. Що відповідає вимогам ст.34 Закону України «Про оплату праці», та ст.ст.1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з компенсацією втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільненні коштів ОСОБА_1 з 11.10.2016р. по 27.12.2017р. (14 місяців 16 днів) складає суму в розмірі 88109,25 грн.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням його трудових прав є правомірними, проте підлягають частковому задоволенню.

Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, дослідивши обставини справи та вислухавши представників сторін, погоджується, що у зв'язку із затримкою видачі ОСОБА_1 оригіналу трудової книжки він зазнав певних хвилювань, невпевненості та відсутності стабільності у організації свого подальшого життя, матеріального забезпечення, оскільки працевлаштування без трудової книжки неможливе. Однак, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн не відповідають принципу розумності і справедливості. Виходячи з зазначених принципів позов в цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі 3000,00 грн.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сплачена сума судового збору в розмірі 1929,21 грн (а.с.1, 11).

Керуючись ст.ст.43 Конституції України, ст.ст. ст.ст.38, 47, 48, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», п.п.1.1., 2.2., 4.1., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, п.п.1-3, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995р. № 100, ст.ст.77, 81, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» №76-к «Про припинення трудового договору», виданий 29.11.2016р. про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України.

Зобов'язати Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» видати наказ про розірвання з 30 листопада 2016 року безстрокового трудового договору укладеного 19 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» та звільнити ОСОБА_1 з 30 листопада 2016 року згідно ч.3 ст.38 КЗпП України.

Зобов'язати Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 про новий день звільнення.

Стягнути з Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» в користь ОСОБА_1 88109,25 грн (вісімдесят вісім тисяч сто дев'ять гривень двадцять п'ять копійок) середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з компенсацією втрат частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати і інших належних при звільненні коштів з 11.10.2016р. по 27.12.2017р., 3000 грн (три тисячі гривень) відшкодування завданої моральної шкоди та 1929,21 грн (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять гривень двадцять одна копійка) сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Збаразьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження даного рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане повне рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя Б. Олещук