печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі - Чепізі Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхньої спільної неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась донька ОСОБА_3, проте шлюб у подальшому було розірвано і відповідач після розлучення з нею не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, матеріально їх не підтримує.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про час, дату, місце судового засідання повідомлена, належними чином. На адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі /а. с. 70/.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Хмельницької міської ради у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового засідання повідомлений належними чином, до суду направлено заяву про розгляд справи без участі представника, а також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дитини ОСОБА_3 /а. с. 53/.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Шлюб, укладений сторонами розірвано 26 грудня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 25 серпня 2010 року серія НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції АР Крим /а. с. 12/.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач є батьком неповнолітньої доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12 жовтня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції серії НОМЕР_2(актовий запис № 359 від 18 листопада 2003 року) /а. с. 14/.

Позивач вказала, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території в АР Крим, останнім відомим місцем проживання та реєстрації була територія Джанкойського району АР Крим, зв'язок з ОСОБА_2 втрачено /а. с. 8/.

Підсудність розгляду цивільної справи визначено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, згідно із ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» /а. с. 32/.

Листом виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 27.09.2018 року № 01-34/2097/18 на адресу суду направлено висновок органу опіки і піклування Хмельницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини - ОСОБА_3 /а. с. 67/.

У своєму висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини - ОСОБА_3, оскільки, батько не бере участі у вихованні, не цікавиться життям і здоров'ям дитини. Матір'ю надано документи, які підтверджують, що дитина навчається у СЗОШ № 29, а також документи про те, що батько не бере участі у вихованні дочки, не сплачує аліменти на утримання дитини, не піклується про неї в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи, не сприяє розвитку природних здібностей, не цікавиться навчанням. Зі слів дитини, батько не брав участі у батьківських зборах, не цікавився у вчителів її навчанням. До служби у справах дітей і органу опіки та піклування з питанням усунення перешкод у спілкуванні з дочкою ніколи не звертався. Окрім того, дитина погоджується на позбавлення батька батьківських прав /а. с. 67/.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, вказала, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16 червня 2011 року серії НОМЕР_4, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області. Позивач наголошує, що її чоловік - ОСОБА_4 виховує доньку ОСОБА_3 вже понад десять років, та хоче її усиновити, а також те, що дитина називає його татом /а. с. 13/.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дітей є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку, зокрема.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3), на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І. В. Литвинова