Справа № 148/2101/17
Провадження № 22-ц/772/820/2018
Головуючий у суді першої інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2018 року, ухвалене суддею Саламахою О.В., повний текст якого складено 12 лютого 2018 року,

в справі №148/2101/17

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до ОСОБА_4 (відповідач), про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, обґрунтовуючи його тим, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_4.

Сімейне життя із відповідачем не склалось і в 2015 році останній залишив сім'ю і з того часу проживає окремо.

З вересня 2017 року їх син ОСОБА_6 навчається в Іллінецькому державному аграрному коледжі на денній контрактній формі навчання, вартість якого складає 30010 грн., при цьому вартість першого курсу навчання - 6950 грн.

В добровільному порядку допомоги на утримання сина відповідач не надає, а син не працює і перебуває на повному утриманні матері.

Тому позивач просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення сином навчання - до 01.07.2021 року.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, його прийняття з порушенням норм матеріального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до 23-х річного віку, за умови, якщо можуть надавати таку матеріальну допомогу.

На думку скаржника відповідач ОСОБА_4 має можливість надавати допомогу, оскільки він працює, а посилання суду першої інстанції на утримання останнім своєї матері і в зв'язку з цим неможливість допомагати синові, є безпідставним.

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176000 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, а сторонами не заперечуються наступні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 17.11.1999, виданого виконкомом Кирнасівської селищної ради Тульчинського району сторони у справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який відповідно до довідки Кирнасівської селищної ради Тульчинського району №2770 від 15.11.2017 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.4, 6)

Довідкою, виданою Іллінецьким державним аграрним коледжем підтверджується, що ОСОБА_6 дійсно навчається на ІІ курсі даного навчального закладу за денною формою навчання, на умовах контракту. Термін навчання з 01.09.2017 року по 01.07.2021 року.

Відповідно до договору №1-Л/16 від 01.09.2016 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою вартість навчання ОСОБА_6 складає 36010 грн. за весь період навчання (а.с. 7-8).

Відповідач ОСОБА_4 працює у ТОВ «Тульчинм'ясо» на посаді вантажника складу і за період роботи з червня 2017 року по листопад 2017 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 19836,93 грн.

Крім того, з ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, що підтверджується довідкою Тульчинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №299 від 26.12.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позбавлений фінансової можливості сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки отримує заробітну плату мінімального розміру, із якого ще стягуються аліменти на неповнолітнього сина. Крім того, судом враховано, що на утриманні відповідача перебуває мати, 1937 року, яка є особою з інвалідністю І групи загального захворювання безстроково, та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою МСЕК №529426 від 25.07.2013 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції й відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

У силу положень частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 199 цього Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин 1-3 статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній сказі та (або) відзиві) на неї. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивач ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які посилається позивач доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу.

Так, відповідач дійсно працює і отримує заробітну плату, розмір якої відповідно до довідки про доходи становить за період з червня 2017 року по листопад 2017 року - 19836 грн. 93 коп., при цьому з урахуванням відрахованої суми аліментів на утримання неповнолітньої дитини до видачі ОСОБА_4 належало 12672 грн. 33 коп., що в середньому за один місяць становить 2112,05 грн., тобто незначно перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для працездатної особи.

Крім того, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №529426 мати відповідача - ОСОБА_8 є особою з інвалідністю І групи загального захворювання безстроково та потребує сторонньої допомоги.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено можливість сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 20018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:/підпис/ Міхасішин І.В.
Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.