Справа № 635/5149/16-ц
Провадження по справі № 2/635/366/2018
29 січня 2018 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді - Шинкарчука Я. А.,
при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3, 10 червня 2015 року народженої, стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн на користь ОСОБА_1, на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог вказала, що з вересня 2014 року до кінця жовтня 2014 року вона вели сімейне життя з відповідачем без укладання шлюбу . Від спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3, 10 червня 2015 року народженої.
Відповідач не визнає себе батьком їхньої доньки, подати заяву про реєстрацію батьківства до органу державної реєстрації актів цивільного стану відмовився, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.07.2016 провадження у справі відкрито.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.11.2016 за клопотанням позивача по справі призначена судово генетична експертиза, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.02.2017 провадження по справі відновлено, оскільки судово генетична експертиза щодо встановлення батьківства гр. ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена не була, в звязку з неявкою гр. ОСОБА_2 для проведення експертизи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.05.2017 за клопотанням представника позивача по справі призначена судово генетична експертиза, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.08.2017 провадження по справі відновлено, оскільки судово генетична експертиза щодо встановлення батьківства гр. ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена не була, в звязку з неявкою гр. ОСОБА_2 для проведення експертизи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.09.2017 за клопотанням позивача по справі призначена судово генетична експертиза.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.11.2017 застосований примусовий привід до ОСОБА_2 для проведення судово-генетичної експертизи.
05 грудня 2017 року ухвала Харківського районного суду Харківської області від 11.09.2017 про призначення судово генетичної експертиза повернута без виконання в звязку з неявкою гр. ОСОБА_2 для проведення експертизи.
Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, вважає ухилення відповідача від участі у проведенні судово генетичної експертизи навмисним. Просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання (перебування), причини не явки суду не повідомив, відзив не надав.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду ( ч. 1 ст. 128 СК України).
З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2015 року народилась ОСОБА_3, матірю якої є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 403514, виданого 18 червня 2015 року виконавчим комітетом Пересічанської селищно ради Дергачівського району Харківської області.
Частиною 2 статті 128 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Отже, при вирішенні спору про визнання батьківства можуть бути враховані усі зазначені докази в сукупності. Крім того, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта за результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК), за результатами якого експерти можуть визнати батьківство із ймовірністю до 99, 9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Згідно правил проведення молекулярно генетичних експертиз та методичних рекомендацій експертизи спірного батьківства проводяться з обовязковим дослідженням ДНК матері, дитини, припустимого батька. Тобто, судово-біологічна (генетична) експертиза, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства щодо дитини.
З метою перевірки доводів позивача, щодо батьківства відповідача відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3, за клопотаннями позивача ухвалами суду від 09.11.2016, 15.05.2017 та 11.09.2017 були призначені судово генетичні експертизи, проведення яких доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи».
Однак, як вбачається з матеріалів справи, експертиза поведена не була у звязку із не однократними неявками відповідача на відбір біологічних зразків необхідних для проведення призначеної експертизи. Про день, час та місце проведення зазначених експертиз відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином. Крім того, в звязку з його неявками ухвалою суду від 10.11.2017 до відповідача застосовувався примусовий привід для проведення судово генетичної експертизи, про що останній також був повідомлений.
З вищевикладеного вбачається, що відповідач ухилявся від надання експертам необхідних матеріалів, без яких не можливо проведення судово генетичної експертизи, яка б могла підтвердити чи спростувати факт його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_3.
Таким чином питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь яких доказів про це, висновок експертизи, у тому числі судово генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В свою чергу, у разі коли ухилення учасника справи зазначеної категорії від подання експертам необхідних матеріалів або участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для зясування якого експертиза призначена, або відмовити у його визнанні, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення.
На підставі викладеного, ухилення відповідача від участі у проведенні судово генетичної експертизи, суд розцінює критично та приходить до висновку, про те, що дане ухилення від участі породжене саме побоюванням її результантів, а тому визнає факт батьківства ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який можливо та необхідно було встановити за допомогою експертизи, доведеним.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, яка є похідною від вимог про визнання батьківства, суд приходить до наступного.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗаконуУкраїни «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення, керуючись при цьому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, з наступними змінами та доповненнями.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач є молодою особою працездатного віку, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину не надано, а тому суд вважає , що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем.
Отже, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає разом з нею, відповідач є молодою особою працездатного віку, підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину не встановлено, вважає за можливе встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн з подальшою індексацією вказаної суми відповідно до закону.
Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 29 червня 2016 року.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину до досягнення повноліття підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн на користь ОСОБА_1, на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 29 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання судових витрат суд враховує наступне.
У відповідності до ст.141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов, який скаляється з двох позовних вимог задовольняється повністю, а позивач при подачі позову був звільнений від судового збору, за одну із них, зокрема, щодо стягнення аліментів, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 704 грн 80 коп, та судовий збір на користь позивача за сплачений нею за вимогу про визнання батьківства в розмірі 551 грн 20 коп.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3, 10 червня 2015 року народженої, яка народилась в смт.Пересічне, Дергачівського району, Харківської області, Україна.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн на користь ОСОБА_1, на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 29 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості, що не проголошуються:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії ММ № 391843, виданий Солоницівським ВМ Дергачівського РВ УМВСУ в Харківській області 28.01.2000 року, місце проживання (перебування) за адресою: вул. Чапаєва, б. 75, кв. 13, смт. Пересічне, Дергачівський район Харківська область.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт громадянина України серії МН № 160819, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області 27 жовтня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) за адресою: вул. Радянська, б. 86, м. Південне Харківський район Харківська область.

Повне судове рішення підписано 02 лютого 2018 року.

Суддя Я.А. Шинкарчук