РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,суд,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1, на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1, Запорізької області. Після укладення шлюбу, а саме 08 лютого 2000 року, у вказаній квартирі була зареєстрована відповідачка по справі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано, тобто відповідачка не є членом сім'ї позивача і проживала за домовленістю, що при першій можливості зніметься з реєстрації. Після розірвання шлюбу, відповідачка продовжувала проживати за місцем реєстрації, порушуючи домовленості, а згодом взагалі з кінця грудня місяця 2016 року виїхала у країну Ізраїль на невизначений термін, залишаючись зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Будь-яких витрат на утримання квартири вона не здійснює. Відповідно до Акту від 01 жовтня 2018 року, складеного депутатом Василівської міської Ради ОСОБА_4 та свідків (сусідів) підтверджено, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але фактично в ній не проживає з січня 2017 року. А також складено та надається суду Акт від 01 жовтня 2018 року хто фактично проживає у квартирі АДРЕСА_2. Тому, ОСОБА_1 просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №97 по вул. Шевченко в м. Василівка Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано.

У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вивчивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1, на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_1, Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу ААР №578857 від 15 квітня 1999 року та технічним паспортом на квартиру.

Після укладення шлюбу між сторонами 03 грудня 1999 року, а саме 08 лютого 2000 року, у вказаній квартирі була зареєстрована відповідачка по справі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 - розірвано.

Після розірвання шлюбу, відповідачка продовжувала проживати за місцем реєстрації, а згодом з кінця грудня місяця 2016 року виїхала у країну Ізраїль на невизначений термін, залишаючись зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Будь-яких витрат на утримання квартири ОСОБА_2 не здійснює, вона добровільно визначила собі інше місце проживання.

Відповідно до Акту від 01 жовтня 2018 року, складеного депутатом Василівської міської Ради ОСОБА_4 та свідків підтверджено, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але фактично в ній не проживає з січня 2017 року.

Відповідачка фактично втратила своє право на проживання у належному позивачеві на праві приватної власності будинку.

Позивач, як власник житлового будинку, має право відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги до відповідачки ОСОБА_2 та визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №97 по вул. Шевченко в м. Василівка Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити:

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №97 по вул. Шевченко в м. Василівка Запорізької області.

Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик