Справа № 526/1304/18
Провадження № 2/526/626/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2018 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого Киричка С.А.,

за участю секретаря Широколави О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про нецільове використання аліментів,-

встановив:

25 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про нецільове використання аліментів, вказуючи, що рішенням суду від 19 березня 2014 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 2012 року народження. Вважає, що відповідачка ухиляється від виконання обов'язку щодо цільового використання коштів на утримання дитини, які отримує в якості аліментів на підставі судового рішення. Дитина не отримує за рахунок аліментних коштів належного харчування та належного догляду. Відповідачка недбайливо відноситься до своїх обов'язків в якості стягувача, оскільки отримуючи кошти від позивача не повідомляє виконавчу службу та не подавала виконавчий лист до органів виконавчої служби для фіксації отриманих коштів. Служба у справах дітей Гадяцької РДА в грудні 2016 року на заяву позивача надала відповідь, в якій зазначила, що представники служби не змогли здійснити контроль, адже відповідач перебуває в м. Києві, хоча зареєстрована в с. Петрівка-Роменська. Також в березні 2017 року позивач звернувся до служби у справах дітей Дарницької РДА м. Києва (за місцем ДНЗ № 147, яке відвідував його син ОСОБА_3), але отримав формальну відповідь, що вони не мають адреси фактичного місця проживання дитини. В грудні 2017 року, після того як відповідач разом з сином переїхала проживати в м. Суми, до служби у справах дітей Сумської міської ради з метою встановити контроль над цільовим використанням аліментів, але у відповіді представники служби самоусунулися та вказали на те, що це справа суду. Тому звернувся до суду та просить суд зобов'язати ОСОБА_2 не менше двох разів на рік надавати представникам служби у справах дітей звіт про використання отримуваних нею аліментів на утримання дитини, а кошти з приводу яких не надано звіт, зобов'язати відповідача вносити на картковий рахунок ОСОБА_3 відкритого в державному банку Приватбанк. Невикористані кошти, отримані ОСОБА_2 за період з червня 2016 року по 25 липня 2018 року в якості аліментів на утримання ОСОБА_3 зобов'язати відповідача покласти на картковий рахунок дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Гадяцького районного суду від 31 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2014 року до повнолітня. З приводу виконання рішення 24.10.2016 року відкрито виконавче провадження.

09 вересня 2016 року рішення Гадяцького районного суду шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу з позивачем, відповідачка змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтвердила в судовому засіданні відповідачка.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно ст. 186 ЦК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК, на ім'я якого вони виплачуються, зобов'язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров'я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Сама неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Проте наявність детальної регламентації обов'язків цільового використання аліментів не виключає випадків, коли вони використовуються не за цільовим призначенням. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним.

Як вбачається з довідки про доходи, ОСОБА_1 з листопада 2016 року по квітень 2018 року сплачував найменшу суму аліментів 796,41 грн. та найбільшу 2362,11 грн.

Тому закон передбачає положення, відповідно до якого за заявою платника аліментів може перевіряти цільове витрачання аліментів на дитину. Дане положення відповідає змісту правила ст. 19 СК про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю.

Службою у справах дітей Гадяцької РДА листом від 05.01.2017 року на звернення ОСОБА_1 надано відповідь, в якій зазначено, що представники служби не змогли здійснити контроль, оскільки малолітній з матір'ю проживають в іншому місці. Для вирішення порушення ним питання, рекомендовано звернутися з відповідною заявою за місцем фактичного проживання сина.

19 квітня 2017 року Служба у справах дітей Дарницького району в місті Києві державної адміністрації надала позивачу відповідь, якою вказала, що в зв'язку з ненаданням точної адреси проживання дитини унеможливлює здійснення працівниками служби будь-яких заходів щодо розгляду звернення у межах компетенції.

Після того як відповідач разом з сином переїхала проживати в м. Суми, Служба у справах дітей Сумської міської ради 12.12.2017 року розглянула заяву ОСОБА_1 та вказала що законодавством України в цілому не передбачено затвердження порядку здійснення контролю за цільовим використанням аліментів, тобто наразі відсутні нормативно-правові засади для його розробки, тому рекомендували звернутися за захистом до суду. Також наголосили, що витребування у того з батьків, з ким проживає дитина, квитанцій, чеків, інших підтверджень конкретного використання коштів, отриманих від сплати аліментних зобов'язань за той чи інший проміжок часу, не передбачено жодним нормативно - правовим актом та є незаконним. Відповідно до пояснень ОСОБА_2, аліменти, які сплачувалися на утримання ОСОБА_3, витрачалися на продукти харчування: м'ясо, риба, сири, сметана, кефір, каші, фрукти та овочі; сезонний дитячий одяг та взуття, сплата потреб дитячого садка, ліки, іграшки, книжки, канцелярські вироби (пластилін, олівці, фарби, альбоми для малювання, розмальовки). Також, дитина відвідує гурток хореографії при дитячому садочку, плата за відвідування складає близько 30 грн. на місяць.

Також судом встановлено, що згідно характеристики на вихованця дошкільного навчального закладу № 147 м. Києва на ОСОБА_3, дитина завжди доглянута , чисто одягнена і по сезону, має запасні змінні речі в дошкільний заклад приходить в хорошому настрої.

Відповідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 23.10.2018 року складеного головним спеціалістом ССД СМР , встановлено, що він проживає в АДРЕСА_1 Дитина має окрему кімнату з сучасним ремонтом та меблями, у кімнаті знаходиться велика кількість розвиваючих ігор та дитячої літератури. Також дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку, статті та сезону в повному обсязі.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З наданих в судовому засіданні фотознімків вбачається, що ОСОБА_3 має рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, Забезпечений потребою дитини у харчуванні, одязі, в охороні здоров'я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем не надано доказів які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно нецільового витрачання матір'ю дитини аліментів, які стягуються з позивача.

Позивачем у позові не зазначено жодного нормативного акту, який є чинним, стосовно права вимагати від відповідача щомісячного звіту щодо витрачання аліментів. Будь-яка особа має право звернутися до суду з позовом у випадку порушення або невизнання її прав. Позивачем у позові не зазначено, яку норму, якої статті, якого Закону порушила відповідач. Більше того, позивачем не зазначено про конкретні випадку ненадання йому витребуваної інформації, в чому проявилася незаконна поведінка відповідача.

Позивачем всупереч нормам Закону обрано неправильний порядок захисту його прав. В пункті 2 статті 186 СК України чітко визначено підставу звернення до суду у випадку встановлення нецільового витрачання аліментів. У статті не йдеться про судовий захист прав через зобов'язання отримувача аліментів надавати звіти.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні.

На підставі наведеного, ст. 186 СК України, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про нецільове використання аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 30.11.2018 року.

Суддя: С. А. Киричок