ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1511/17
Провадження № 22-ц/4820/106/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дорощук О.М.

з участю : представника позивача та відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1511/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року у складі судді Андрощука Є.М. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені, в обґрунтування заявлених вимог банк зазначав, що 25 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 108 000 доларів США, строком до 24 квітня 2015 року, проценти за користування кредитом становлять 14% річних. 12 січня 2009 року, між банком та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою було внесено зміни в графік погашення кредиту.

Проте, ОСОБА_4 неналежно виконував взятті на себе зобов'язання в зв'язку з чим утворилася заборгованість, згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 4 березня 2015 року було вирішено стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 49 509, 47 доларів США, що за курсом НБУ становило 641 181 грн. 50 коп. та судові витрати в розмірі 3 654 грн. Рішення набрало законної сили 17 березня 2015 року та було видано виконавчі листи. Оскільки рішення суду не є підставою для припинення виконання зобов'язання за кредитним договором, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути на їх користь з ОСОБА_4 згідно наданого розрахунку заборгованість по процентах за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 квітня 2008 року в розмірі 19 795, 32 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 111 584 грн. 44 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 9 414,93 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 квітня 2008 року в розмірі 19 795, 32 доларів США, що станом на 20 червня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 523 586 грн. 21 коп., пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 111 584 грн. та 9 414 грн. 93 коп. судових витрат.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки на думку апелянта воно є незаконним та необґрунтованим, апелянт посилається, що банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності заборгованості в нього перед кредитором, надана довідка - розрахунок не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом первинного бухгалтерського обліку. Крім того, в наданій довідці-розрахунку заборгованість по процентах нараховується в розмірі 14% та 28% річних, але доказів того, що сторони збільшували розмір процентів позивач не надав. Також апелянт вказує, що відповідно до п. 1.2.2 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит не пізніше 24.04.2015 року, тобто було чітко визначено строк дії договору. ОСОБА_4 наголошує, що згідно рішення суду від 4 березня 2015 року його було зобов'язано достроково повернути кредитні кошти, таким чином було змінено і строк та порядок погашення заборгованості і усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою дострокового погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Також, на думку апелянта, і кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення відповідної вимоги про дострокове погашення кредиту. Крім того, після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, розпочалася процедура його виконання, а 25.04.2017 року він повністю сплатив всю суму, визначену заочним рішенням, тому державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Апелянт, вказує, що позивачем не повністю в наданому розрахунку відображено всі здійсненні ним платежі, тобто банк не відобразив останні 20 платежів здійснені в період з листопада 2015 по червень 2017 року, а відтак і той факт, що в нього взагалі немає ніякої заборгованості, навпаки має місце переплата в розмірі 74 297 грн. 06 коп.

За таких обставин, ОСОБА_4 просив скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ПАТ «УкрСиббанк» подало відзив на апеляційну скаргу в якому посилається що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсним обставинам справи, викладені в позовній заяві суми заборгованості повністю співпадають з наведеним розрахунком, а довідка-розрахунок повністю відповідає вимогам закону. Посилання апелянта на відсутність доказів щодо підвищення процентної ставки не є обґрунтованими, оскільки її підвищення прописано умовами кредитного договору. Крім того, термін виконання зобов'язань за кредитним договором визначений не пізніше 24.04.2015 і до цього строку потрібно додати ще трирічний строк позовної давності встановлений законом, тобто банк звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Також банк зазначає, що проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих кредитором за період з моменту фактичного надання коштів до повернення їх позичальником у власність банком, тому до цього часу в банка є право на одержання процентів за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, за яким банк надав відповідачу кредит з цільовим призначенням для особистих потреб на споживчі цілі, в сумі 108 000 доларів США строком на 7 років. За цим договором ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути кредит до 24 квітня 2015 року згідно графіка погашення кредиту, який є додатком № 1 до даного договору, шляхом здійснення щомісячних платежів, також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % відсотків річних. Кредит надається шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в банку. Позичальник за умовами договору зобов'язується належним чином виконувати умови договору. У випадку порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2 договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної плати за кредит. В разі застосування банком такого права банк повідомляє позичальника про встановлення нового терміну повернення кредиту та сплати за користування кредитом шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою за адресою позичальника. має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів після направлення банком на адресу позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту визнаються такими, що настали з 32 календарного дня з дати одержання позичальником повідомлення, якщо позичальник не усунув зазначені банком порушення протягом 31 дня з дати одержання повідомлення банку.

В разі порушення позивальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо розмір такої заборгованості виражено в гривні або в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквівалента суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражені в іноземній валюті.

12 січня 2009 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № № 0 від 25 квітня 2008 року , за умовами якої сторони виклали Додаток № 1 « Графік погашення кредиту» до Договору в новій іншій редакції.

ОСОБА_4 належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 3 листопада 2014 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 49509,47 доларів США, з яких 47008,89 доларів США, заборгованість по тілу кредиту, 1381,5 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 1118,62 долари США., пені за прострочення сплати процентів розмірі 0,46 доларів США.

В зв'язку з порушенням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» 25 листопада 2014 року звернулось до суду про дострокове стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 25 квітня 2008 року станом на 3 листопада 2014 року в загальній сумі 49509,47 доларів США.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 4 березня 2015 року даний позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договору № 0 від 25 квітня 2008 року станом на 3 листопада 2014 року в загальній сумі 49509,47 доларів США з яких 47008,89 доларів США, заборгованість по тілу кредиту, 1381,5 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 1118,62 долари США., пені за прострочення сплати процентів в розмірі 0,46 доларів США.

На виконання даного рішення було видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання.

Постановою заступника начальника відділу Старокостянтинівського районного відділу ДВС від 25 квітня 2017 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Старокостянтинівського районного суду від 4 березня 2015 року було закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення суду боржником.

Звертаючись до суду з позовною заявою від 15 червня 2017 року позивач - ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 3 листопада 2014 року по 13 червня 2017 року в сумі 19795,32 долари США та пені за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 111 584,44 грн.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, рішенням суду, постановою про закінчення виконавчого провадження та іншими матеріалами справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, посилаючись на частину першу статті 1048 ЦК України, дійшов висновку, що проценти за кредитом мають сплачуватися до моменту фактичного повернення позичальником грошових коштів, а за наявності судового рішення про стягнення боргу - до його фактичного виконання.

Однак такий висновок суду не відповідає нормам матеріального права та правовій позиції Верховного Суду.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Також відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і судового позову.

Колегія суддів вважає, що звернувшись до суду із позовом про стягнення із позичальника та поручителя кредитної заборгованості у повному обсязі, банк реалізував своє право на дострокове пред'явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов'язання.

З огляду на те, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, тобто пред'явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом,

Крім того, кредитним договором визначено строк кредитування, тобто строк до якого позичальник зобов'язаний повернути кредит, 24 квітня 2015 року, а отже після спливу цього строку в банку теж припинилось право нараховувати передбачені договором проценти.

В той же час як вбачається, з наданого банком, розрахунку банк просить стягнути з відповідача проценти, в розмірі передбаченому в кредитному договорі, за період з 3 листопада 2014 року по 13 червня 2017 року.

Щодо вимог про стягнення неустойки у вигляді пені колегія суддів виходить з наступного.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України).

За змістом приписів параграфа 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі або в договорі.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так й до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки.

На підставі системного аналізу наведених норм права, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що банк не мав права нараховувати відсотки та пеню за кредитом, які стали предметом позову, а тому відсутні підстави стверджувати про наявність факту порушення суб'єктивного цивільного права.

В той же час нормами Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак така вимога до суду не заявлялась.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості позову, оскільки позивач просить стягнути процентам за користування кредитом та пеню за період з 3 листопада 2014 року по 13 червня 2017 року, термін дії кредитного договору до 24 квітня 2015 року, в результаті пред'явлення до позичальника в 2015 році позову про дострокове стягнення усієї суми кредитної заборгованості, банк згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і після настання строку виконання зобов'язання право нараховувати проценти та пеню за кредитом, які є предметом даної цивільної справи, у позивача припинилося.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені відмовити.

Стягнути з Публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк» (м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, код ЄДРПУО 09807750) на користь ОСОБА_4 (проживаючого в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 14122 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох