Справа № 454/301/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/1094/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Струс Т.В. від 02 лютого 2018 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_4 в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено державному нотаріусу Сокальської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 вчиняти нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №1 на вул. Курбаса в м. Великі Мости Сокальського району Львівської області на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, який помер 02.08.2017 року.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування усіх фактичних обставин справи. При цьому суд не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду, тому ухвала є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що при прийнятті вказаної ухвали судом не враховано вимоги Цивільного процесуального Кодексу та розяснень Пленуму Верховного Суду України з даного приводу, зокрема заявником не зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності вжиття забезпечення позову. Вказує на те, що заява про забезпечення позову не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Також, зазначає, що в ухвалі вказано, що заявник має намір ділити майно з померлим колишнім чоловіком, з котрим офіційно розірвано шлюбні стосунки 20 років тому, зважаючи на вимоги Глави 19 ЦК України, строки позовної давності, згідно котрих майнові претензії ОСОБА_5 є безпідставними, а спірною ухвалою суд порушив майнові та процесуальні права ОСОБА_2 котрий на даний момент не може скористатися своїми Конституційними та цивільними правами на володіння майном.

В судове засідання заявник (позивач) не зявилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від заявника (позивача) до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому викладена позиція по суті апеляційної скарги та заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заінтересованої особи (відповідача) та його представника на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводами, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не піддягає з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч. 2 ст. 149, п.2 ч.1 ст. 150, ч. 13 ст. 157 ЦПК України та задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив з того, що в Сокальський районний суд до предявлення позову надійшла заява про забезпечення позовних вимог, що подана представником позивача ОСОБА_4 в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності. В обґрунтування заяви зазначає, що 02.08.2017р. помер колишній чоловік позивачки ОСОБА_7. Шлюб між позивачкою та її колишнім чоловіком розірвано 12.01.1999р. Зазначає, що у шлюбі ними в 1991р. розпочато будівництво житлового будинку, що розташований в м. Великі Мости на вул. Л.Курбаса, 1, Сокальського району, на який померлий в 2006р. одноособово оформив право власності та на який в даний час відкрилася спадщина. У нотаріальній конторі позивачу повідомлено, що спадщина відкрилася за заповітом за яким спадкоємцем є відповідач, а оскільки вона з ОСОБА_7 були розлучені, свою частку в спадковому майні вона може виділити лише у судовому порядку. В звязку із наведеним, з метою забезпечення позову, просить заборонити державному нотаріусу Сокальської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 вчиняти нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №1 на вул. Курбаса в м. Великі Мости Сокальського району Львівської області на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7. Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову щодо заборони державному нотаріусу вчиняти нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №1 на вул. Курбаса в м. Великі Мости Сокальського району Львівської області на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, може утруднити виконання рішення по справі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

1.02.2018 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_4 до подання позовної заяви звернулася в Сокальський районний суд Львівської області із заявою про забезпечення позову (про визнання права власності), у якій просила забезпечити позов, шляхом:

- заборони державному нотаріусу Сокальської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 вчиняти нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №1 на вул. Курбаса в м. Великі Мости Сокальського району Львівської області на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у звязку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обовязку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обовязку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Також, відповідно до розяснень схожих правовідносин судом касаційної інстанції у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-зясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та розяснень схожих правовідносин судом касаційної інстанції, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів вважає, що судом першої інстанції підставно вжито заходи забезпечення, про які просила ОСОБА_5

Як вбачається із поданої заяви про забезпечення, пояснень ОСОБА_2 та його представника у суді апеляційної інстанції, а також додатково позовної заяви (що була подана у передбачений ч.4 ст. 152 ЦПК України строк з дня постановлення оскаржуваної ухвали), між сторонами дійсно виник спір з приводу будинку №1 на вул. Курбаса в м. Великі Мости Сокальського району Львівської області, право на спадкування якого має відповідач та, право на частку якого вважає має позивач, з приводу чого і звернулася до суду.

Дійсно, у випадку видання свідоцтва про право на спадщину відповідачу ОСОБА_2 на весь будинок право власності на частку у якому має намір отримати за рішенням суду ОСОБА_5 та реєстрації права власності на такий за ОСОБА_2, буде утруднена можливість виконання потенційно можливого рішення суду про задоволення позову про визнання права власності на частку у такому з підстав чинності правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на такий будинок у цілому.

Крім цього, як вбачається із доводів сторін, що визнано і відповідачем без вжиття заходів забезпечення які вжиті судом, підстав у нотаріуса для не видання свідоцтва про право на спадщину відповідачу немає.

Обраний захід фактично стосується та співмірний із позовними вимогами, які мали бути подані до суду та на даний час заявлені у суді, оскільки стосуються будинку, право на частку у якому має намір визнати за собою позивач. Вжиття ж заходу стосовно певної умовної частини спірного будинку, про визнання права власності на яку має намір просити позивач слід вважати неможливим.

Крім цього, обраний захід, як вбачається із пояснень відповідача та його представника, жодним чином не перешкоджає реалізації ним прав володіння та користування будинком, які він вільно здійснює на даний час, проживаючи у будинку.

Доводи ж скарги по суті зводяться до заперечень на вимоги позову по суті та не вказують на незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Тому, доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення залишивши оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 2 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8