Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Рівне

Справа № 562/29/18

Провадження № 22-ц/4815/111/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Дікергофф Цемент Україна»,

за участю сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області в складі судді Мички І.М. від 8 червня 2018 року, ухваленого в 10 год. 20 хв. в м.Здолбунів, дата складання повного судового рішення -13 червня 2018року,

в с т а н о в и в:

3 січня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна фірма «Гаруда-В» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 14 листопада 2011року її син, ОСОБА_5 виконував роботи по очистці залізничних колій дільниці «Помел» ВАТ «Волинь Цемент», під час яких був смертельно травмований ковшем крана. Ці роботи він виконував за цивільно-правовими угодами. 19 грудня 2011 року складено акт спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, затверджений начальником Управління Держгірпромнагляду Нос М.В.

В зв'язку із смертю сина їй завдано матеріальну та моральну шкоду.

Вважала, що завдану шкоду, повинні відшкодувати солідарно ТОВ «Охоронна фірма «Гаруда-В» та ПАТ «Волинь цемент». Вона заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, що належить ПАТ «Волинь Цемент», під час виконання сином договірних зобов'язань перед ТОВ «Охоронна фірма «Гаруда-В», а тому вона має відшкодовуватися незалежно від вини відповідачів, хоча вина обох організацій в заподіянні шкоди вбачається із акту спеціального розслідування нещасного випадку, в якому вказані конкретні порушення, допущені працівниками обох організацій, що призвели до нещасного випадку з її сином.

Просила стягнути з відповідачів солідарно в відшкодування матеріальної шкоди, завданою смертельним травмуванням сина ОСОБА_5: одноразово за період з 15 листопада 2011 року по 01 липня 2017 року - 297 758 грн. 02 коп.; з 01 липня 2017 року стягувати з ПАТ «Діккергофф Цемент Україна» солідарно щомісячно по 4411 грн. 23 коп. пожиттєво; в відшкодування моральної шкоди - 250 000 грн.

В ході судового розгляду позивачка подала заяву про залишення без розгляду її позовної заяви щодо ТОВ «Охоронна фірма «Гаруда-В».

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2018 року накладено арешт на нерухоме та рухоме майно ПАТ «Дікергофф цемент Україна » в межах заявлених позовних вимог в сумі 400 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дікергофф цемент Україна» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду одноразово за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 01.07.2017 року в сумі 297 758 грн. 02 коп.

Стягнуто з ПАТ «Дікергофф цемент Україна» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду з 01.07.2017 року щомісячно по 4411, 23 грн. по життєво.

Стягнуто з ПАТ «Дікергофф цемент Україна» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень статей 1166,1167, частини п'ятої статті 1187 ЦК України на володільця джерела підвищеної небезпеки покладено відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні, а так як власником мостового грейферного крана, що виконував роботи з переміщення вантажів на естакаді об'єднаного складу дільниці «Помел» є ПАТ «Дікергофф цемент Україна», а отже і відповідальність за заподіяну позивачу шкоду повинно нести ПАТ «Дікергофф цемент Україна», як правонаступник ПАТ «Волинь-цемент».

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Дікергофф цемент Україна» вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з'ясування судом обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_5, перебуваючи у договірний відносинах із ТОВ «Охоронна фірма «Гауда», з якою укладений товариством договір підряду, загинув під час виконання робіт по зачистці колії, однак такого завдання йому підрядник не давав, а замовник не давав такого завдання ні підряднику, ні його працівникам.

Зазначає, що суд при постановленні рішення не вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами та не застосував норму яка підлягала застосуванню, зокрема ст.1172 ЦК України.

Доводить про помилковість висновку суду про те, що сама наявність у ПАТ «Дікергофф цемент Україна» грейферного крана, який є джерелом підвищеної небезпеки є підставою для відповідальності відповідача у відповідності до ст.1187 ЦК України. У справі не доведено наявність 4 елементів складу цивільного правопорушення, що виключає й настання відповідальності.

Стверджує, що судом не надано оцінки підставам виконання підрядних робіт потерпілим, порядку виконання ним доручених робіт із очистки залізничної колії на дільниці «Помел», суб'єктного складу правовідносин щодо виконання підрядних робіт на території замовника, меж відповідальності замовника та підрядника за договором.

Вказує на безпідставність застосування судом положень ст.1200 ЦК України при визначенні розміру матеріальної шкоди, так як позивачем не доведено факт перебування на утриманні сина та її потреба у матеріальній допомозі.

Порушеними судом є і норми процесуального права, оскільки головуючий у справі у суді першої інстанції підлягав відводу, так як є упередженим та необ'єктивним у висновках, зроблених ним у даній справі.

Вважає, що при ухваленні рішення про забезпечення позову були порушені норми процесуального права, оскільки клопотання про вчинення таких процесуальних дій стороною не заявлялось, воно судом у встановленому порядку не розглядалось, а факти, що підтверджують реальну загрозу невиконання судового рішення судом не встановлені.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове-про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотримання норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом вірно встановлено правовідносини, що склалися між сторонами, доказам щодо обставин нещасного випадку дана вірна оцінка. Стверджує, що вона є непрацездатною та особою з інвалідністю, якій встановлена 3 група, проживала разом із сином, дохід якого був основним джерелом її існування. Вважає, що підстав для відводу судді не було, оскільки та обставина, що головуючий у даній справі розглядав раніше і кримінальну справу не дає підстав для сумніву у його упередженості чи необ'єктивності. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ч. 2 ст. 1172 ЦК України закону замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника і під його контролем за відповідністю виконаних робіт передбаченим нормам і правилам.

Встановлено, що 21 січня 2011 року між ПАТ «Волинь-цемент» правонаступником кого є Приватне акціонерне товариство «Дікергофф Цемент Україна» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронна фірма «Гауда-В»(підрядник) укладений договір підряду, відповідно до умов якого замовник доручає підряднику, а підрядник виконує та здає доручену роботу, замовник приймає та розраховується з підрядником за роботу, відповідає вимогам даного договору.

Згідно п.2.1 цього договору роботи що виконуються підрядником - вивантаження та очистка залізничних вагонів на естакаді сировинного цеху та цеху «Помел».

Договором встановлено, що підрядник зобов'язаний виконувати всі роботи згідно даного договору, з дотриманням вимог правил та інших нормативних актів, що діють в Україні.

Пунктом 3.2 договору підряду передбачено, що підрядник зобов'язаний виконувати вимоги замовника до якості, термінів та організації робіт, доручених замовником, а пунктом 4.3-замовник має право вносити зміни і доповнення щодо обсягу робіт та погоджувати свої рішення з підрядником.

Взаємовідносини замовника та підрядника в частині умов перерахованих в п.4.1-4.4 даного договору, можуть здійснюватись в інших формах, якщо сторони не вимагають додаткового їх узгодження (п.4.5 договору підряду).

Пунктом 4.12 договору передбачено, що замовник має право безперешкодного доступу до роботи, що виконується підрядником, здійснення нагляду за його перебігом.

Проаналізувавши вказані умови договору підряду в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В», виконуючи роботи за цим договором, діяло за завданням замовника ПАТ «Волинь-цемент» і під його контролем за відповідністю виконаних робіт передбаченим нормам і правилам. Тобто ПАТ «Дікергофф Цемент Україна», як правонаступник є суб'єктом, який несе за договором підряду відповідальність за шкоду, завдану третім особам.

1 листопада 2011року між ОСОБА_5 та ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В» укладена цивільно-правова угода, відповідно до умов якої останній доручив виконавцю виконати такі роботи: зачистки на піввагонів з під залишків вантажу, з терміном дії договору до 14.11.2011року(а.с.24)

Встановлено, що 14 листопада 2011 року на спільній нараді працівників ПАТ «Волинь-цемент» та ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В» визначались об'єми та види робіт на території ПАТ «Волинь-цемент». Під час наради його посадові особи для підсобних робітників ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В» поставили завдання з розготовки вагонів, яке включало в себе очистку колії від клінкеру на території по ходу залізничної колії, у т.ч. і естакади дільниці «Помел». ОСОБА_5 приступив до роботи по очистці залізничної колії дільниці «Помел». В цей час на дільниці «Помел» працювали мостові грейферні крани, які прибирали гарячий клінкер та завантажували млини. В ході очистки залізничної колії, ОСОБА_5 був смертельно травмований під час роботи грейферного крана шляхом заподіяння масивної травми тіла у вигляді множинних переломів кісток скелету та ушкоджень внутрішніх органів.

Причинами, що обумовили настання нещасного випадку, є:

особиста необачність потерпілого при виконанні робіт під час роботи грейферних кранів;

не розроблений та не затверджений проект виконання робіт, технологічні карти, з якими повинні бути ознайомлені під розпис працівники, відповідальний за безпечне проведення робіт, машиністи кранів для забезпечення безпеки проведення робіт по вивантаженню та очистки залізничних вагонів, в якій приймають участь: працівники дільниці «Помел»;працівники дільниці «Відвантаження цементу, та вивантаження вантажів» працівники підрядної організації ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В»;

начальником дільниці «Помел» для виконання робіт по вивантаженню та очистці залізничних вагонів на естакаді дільниці «Помел» між замовником та підрядником в акті-допуску не прописані узгоджені спільні дії, які повинні забезпечити безпечне виконання робіт з переміщення вантажів грейферним краном на естакаді об'єднаного складу дільниці «Помел» над навісом, де виконують роботи працівники, які знаходяться поза зоною видимості машиністів грейферних кранів;

головним інженером ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В» не виконані заходи, передбачені актом-допуском, які забезпечують безпечне проведення робіт, а саме: не виданий наряд допуск, допущені до роботи працівники без проведеного первинного та цільового інструктажу з охорони праці, не визначено вимоги яких нормативно-правових актів з охорони праці повинні дотримуватись працівники;

мостові грейферні крани дільниці «Помел» №Р-2084, №Р-1523, №Р-1117 на час перевірки експлуатувались в незадовільно технічному стані, а саме: не задіяні(відключені, несправні) пристрої та прилади безпеки, не працюють звукові сигнальні пристрої, не відрегульована робота гальм механізмів переміщення кранів;

змінним майстром ОСОБА_7 допущено перебування працівників ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В» в зоні дії грейферних кранів;

вказаний майстер допущений до роботи без спеціального навчання та перевірки знань з питань охорони праці;

не розроблена інструкція з охорони праці по безпечному зберіганню та виконанню робіт на об'єднаному складі де зберігаються сипучі матеріали.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Мостові грейферні крани є джерелом підвищеної небезпеки, власником яких є ПАТ «Дікергофф Цемент Україна». Дані обставини останнім не заперечуються.

Таким чином, шкоду позивачу відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України повинен відшкодувати замовник ПАТ «Дікергофф Цемент Україна», який до того ж є власником грейферного крана, як джерела підвищеної небезпеки. Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду з приводу обов'язку ПАТ «Дікергофф Цемент Україна» відшкодувати завдану шкоду не спростовують.

Не ґрунтуються на умовах договору підряду та встановлених обставинах настання нещасного випадку і покликання скарги про те, що замовник не давав завдання підряднику по виконанню робіт по зачистці колії.

Колегія не приймає до уваги твердження скаржника про відсутність його вини у заподіянні шкоди позивачці при виконанні робіт підрядником та наявність вини ТзОВ«Охоронна фірма «Гауда-В», оскільки відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто на відміну від загальних засад відповідальності за завдану шкоду (ч.2 ст.1166 ЦК України), відповідальність власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки наступає навіть за умов відсутності вини останнього.

За таких обставин, відсутність вини ПАТ «Дікергофф Цемент Україна» у завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки не має істотного значення для вирішення даного спору та не звільняє відповідача від відшкодування завданої шкоди.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та відповідачем не доведено завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди - завданої смертю фізичної особи.

Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила рідну людину - свого сина та залишилася без його підтримки. Звістка про смерть дитини призвела до виникнення в неї душевного потрясіння, переживання та страждань.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції враховував глибину фізичних і душевних страждань позивачки, те, що ці страждання у неї довічні, суттєві негативні зміни, які відбулися в її особистому житті.

Стягнутий судом розмір моральної шкоди є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивачки і не призводить до її збагачення.

За наведеного доводи апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди правильності висновків не спростовують.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про упередженість судді при розгляді справи, оскільки, як вбачається з журналу та аудіозапису судового засідання, на виконання вимог статті 220 ЦПК України сторонам справи було роз'яснено головуючим їхні права і обов'язки, у тому числі право заявити відвід судді, однак представник відповідача наданими йому статтями 43,49 ЦПК України правом заявити судді відвід не скористався.

Разом з тим, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилалася на наявність у неї права на відшкодування шкоди, передбачене положенням статті 1200 ЦК України.

За змістом абзацу 1 частини першої та частини другої статі 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування

шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Установлено, що позивачка мала двох синів, один з яких, ОСОБА_5 до загибелі, проживав разом з нею.

Позивачка на день смерті сина не працювала, докази про перебування її на обліку у центрі зайнятості та отримання нею пенсії, її розміру відсутні.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що ОСОБА_4, мати померлого ОСОБА_5, відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, оскільки мала інвалідність, була на його утриманні та потребувала матеріальної допомоги.

Установлено, що факт родинних відносин між позивачкою та загиблим ОСОБА_5, підтверджено копією свідоцтва про народження останнього.

Разом з тим, із наданої позивачкою копії довідки МСЕК вбачається, що їй з 1 березня 2008року по 1 березня 2010року була встановлена 3 група інвалідності. Доказів про те, що позивачка на день смерті сина була особою з інвалідністю матеріали справи не містять.

Отже, на момент загибелі ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1), позивачка не мала інвалідності, не досягла встановленого законом пенсійного віку (53 роки) та не мала права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, що виключає наявність у неї права на відшкодування шкоди, передбачене положенням статті 1200 ЦК України.

Судом також не враховано, що предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого і доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й належність до осіб, які мають право на утримання, факт перебування особи на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Доказів перебування ОСОБА_4 на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі не надані.

Також, покладаючи на відповідача обов'язок по відшкодуванню ОСОБА_4 шкоди з 15.11.2011 року, суд не врахував, що виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

За наведеного висновки суду про підставність позову в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді одноразового стягнення та щомісячних платежів не ґрунтуються на законі, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового - про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги про накладення судом арешту на рухоме та нерухоме майно в межах стягнутої рішенням суду суми, апеляційних суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 3 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що, у разі необхідності, в резолютивній частини рішення суд вказує про забезпечення виконання рішення. Тобто при забезпеченні виконання рішення суд має керуватись і положеннями ЦПК щодо забезпечення позову.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України видами забезпечення позову є, зокрема накладення арешту на майно та/або грошові суми, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, грошові кошти які є у відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд першої інстанції в своєму рішенні не навів жодних мотивів необхідності забезпечення виконання прийнятого ним рішення, а тому підлягає виключенню із резолютивної частини його абзац другий щодо накладення арешту на майно відповідача в сумі 400 тис.грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення -про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позов в частині відшкодування матеріальної шкоди залишений без задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати, понесені відповідачем при подачі апеляційної скарги у сумі 10 942,6грн.(11999,8-1057,2) мають бути компенсовані за рахунок держави. Суд першої інстанції не вирішив питання про стягнення судового збору з відповідача, а тому за розгляд справи судом першої інстанції з останнього підлягає стягненню на користь державного бюджету судовий збір в частині вимог немайнового характеру у розмірі 704,8 грн. Шляхом взаємозаліку, поверненню товариству підлягає судовий збір у сумі 10 237,8 грн.(10942,6-708,8)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167, 1168, 1172, 1187, 1200 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна» задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2018 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна» про стягнення матеріальної шкоди у вигляді одноразової виплати за період з 15 листопада 2011 року по 01 липня 2017 року у сумі 297 758 грн. 02 коп. та щомісячних виплат з 01 липня 2017 року та довічно по 4411 грн. відмовити.

Виключити абзац 2 резолютивної частини рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2018 року наступного змісту: «Накласти арешт на нерухоме та рухоме майно ПАТ «Дікергофф цемент Україна » в межах заявлених позовних вимог в сумі 400 000(чотириста тисяч) грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Рівне повернути Приватному акціонерному товариству «Дікергофф Цемент Україна» кошти в розмірі 10 237 (десять тисяч двісті тридцять сім)грн. 80 коп., які були сплачені ним на рахунок отримувача УК у м. Рівне № 0030, код отримувача 38012714, банк отримувача Казначейство України, код банку 899998, згідно платіжного доручення № 9589 від 16 липня 2018 року та частково згідно платіжного доручення № 9593 від 18 липня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Боймиструк С.В.