Провадження № 22 ц/787/67/2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Вихотень Я.В.

з участю: представника позивача прокурора Барілова Д.В.,

представника відповідача адвоката Шминдрук О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Тернопільський обласний військовий комісаріат на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року (суддя Венгерчук А.О., відомості про дату виготовлення повного тексту рішення відсутні) у справі № 567/667/17 за позовом військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :
Військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Тернопільський обласний військовий комісаріат звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем була завдана вчиненням злочину шкода в сумі 689000 грн., яка була відшкодована потерпілому державою в особі Тернопільського обласного військового комісаріату. Вважаючи, що має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 , просив стягнути з останнього шкоду в сумі 689 000 грн..

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Тернопільський обласний військовий комісаріат, оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідач у справі ОСОБА_1 під час проходження військової служби порушив правила поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілому ОСОБА_2 .. Додає, що вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробування з іспитом строком 2 роки. Вказує, що за результатами проведеного службового розслідування по факту смерті ОСОБА_2 встановлено, що останній загинув під час виконання обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати рідним загиблого одноразової грошової компенсації. В той же час позивачі набули права зворотньої вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, оскільки смерть ОСОБА_2 спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а злочинними діями відповідача. У зв`язку з наведеним вважає, що витрати позивача в сумі 689 000 грн., що були здійснені при виконанні зобов`язань перед військовослужбовцем ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю останнього, підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи ОСОБА_1 .. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вказує на її безпідставність та необґрунтованість та просить її відхилити й залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області прийшла до висновку, що її слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нової постанови по суті позовних вимог. При цьому колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 414 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбуття покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки передбачені п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Вироком встановлено, що відповідач грубо порушив правила поводження зі зброєю, що заподіяло смерть солдата ОСОБА_2 .. Зі змісту вироку також вбачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №32 від 20.05.2016 комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 матері загиблого солдата ОСОБА_2 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 689000 грн. (а.с.11)

Відповідно до платіжного доручення № 662 від 14.06.2016 року, ОСОБА_3 перерахована одноразова грошова допомога членам сім`ї загиблого військовослужбовця в сумі 689 000 грн. (а.с.14).

Звертаючись до суду з позовом, Військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовував свої вимоги ст. 1191 ЦК України та вказував, що оскільки державою відшкодовану завдану шкоду рідним загиблого ОСОБА_2 за його смерть, яка спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а незаконними (злочинними) діями ОСОБА_1 , тому витрати держави, які були здійсненні ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні зобов`язань перед військовослужбовцем ОСОБА_2 в сумі 689000 грн., підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи, у зв`язку з чим вважав, що держава має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 ..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та виходив з того, що ні зазначений Закон, ні порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги не передбачає права особи, яка здійснила виплату допомоги, що гарантована державою, зворотної вимоги до винної особи. При цьому місцевий суд вважав, що виплата ІНФОРМАЦІЯ_3 одноразової грошової допомоги є його обов`язком у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіяною державі шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, і відповідно ІНФОРМАЦІЯ_3 не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Суд також врахував, що близькі загиблого претензій до відповідача не мали, позов у кримінальному провадженні не заявляли, і судом не визначався розмір шкоди, заподіяної близьким внаслідок загибелі ОСОБА_2 .

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.
Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині на посаді оператора-розвідника відділення управління протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи у військовому званні солдат, 09.11.2015 близько 10 год., перебуваючи в районі відпочинку в Куп`янському районі Харківської області, поблизу позначки 110 км траси Р-07 сполученням «Мілове-Старобільськ-Чугуїв», діючи зі злочинною недбалістю, грубо порушуючи правила поводження зі зброєю, не маючи на меті умисного спричинення тілесних ушкоджень чи смерті оточуючих, не звернувши увагу, що до автомату приєднаний магазин із бойовими набоями та останній перебував у зарядженому стані, не впевнившись у безпеці солдата ОСОБА_2 та оточуючих, тримаючи ствол автомату в напрямку солдата ОСОБА_2 , який знаходився ліворуч від нього та перебував в бойовій розвідувально-дозорній машині на місці командира машини, натиснув спусковий гачок, унаслідок чого відбувся одиночний постріл, внаслідок якого ОСОБА_2 спричинено наскрізне вогнепальне поранення голови, утворення набряку-набухання головного мозку, що заподіяло смерть потерпілому.

Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 414 ч.2 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав чинності.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За результатами проведено службового розслідування по факту смерті ОСОБА_2 , а також результатами досудового розслідування та судового розгляду було встановлено, що останній загинув під час виконання обов`язків військової служби, що стало підставою для виплати рідним загиблого одноразової грошової компенсації (акт службового розслідування на а.с. 15-16, наказ № 1295 від 22.12.2015р. на а.с. 17-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності з ст. 16-1, ч. 1 ст. 16-2 цього Закону, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

На підставі вище перелічених норм, а також Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військово- зобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби (протокол № 32 від 20.05.2016р.), на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 975 від 09.06.2016 року, матері загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_3 призначено виплату у сумі 689 000,00 грн., які були виплачені ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно платіжного доручення № 662 від 14.06.2016р..

Згідно п. 7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995р., (далі Положення)військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.
За п.13 цього Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку про те, що витрати позивача, які були здійснені при виконання зобов`язань перед військовослужбовцем ОСОБА_2 шляхом виплати його близьким 689 000,00 грн. шкоди, завданої смертю останнього, підлягають стягненню із винної особи ОСОБА_1 , оскільки смерть потерпілого була спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а діями відповідача, що містять ознаки злочину.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, в зв`язку із чим прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з винесенням постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено за подачу апеляційної скарги 11 368,50 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, Тернопільський обласний військовий комісаріат задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року залишити скасувати.

Позов військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Тернопільського обласного військового шкоду в сумі 689 000 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової прокуратури Харківського гарнізону 11 368 (одинадцять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 50 копійок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови буде виготовлено 29 січня 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Хилевич С.В.

Шимків С.С.