Ухвала

02 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/5246/17

провадження № 61-46548ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року у справі

за позовомпублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк

(далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулось до Вінницького міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути 20 266,16 грн станом на 30 листопада 2017 року у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору від 06 червня 2011 року.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів у розмірі

11 879,24 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду від 17 серпня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів прийнято до спільного розгляду у цивільній справі за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вінницького міського суду від 17 серпня 2017 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до

ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, направлено за підсудністю до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області

від 21 червня 2018 року у задоволенні первісного позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 до

ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь до ОСОБА_1 11 879,24 грн, з яких 2 828,00 грн сума безпідставно списаних грошових коштів, 5 296,84 грн пеня, 3 319,39 грн - збитки від інфляції, 435,01 грн - три проценти річних. Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь

ОСОБА_1 судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі

640 гривень та 8 812,27 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 вересня

2018 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів скасовано та постановлено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів відмовлено. Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 червня

2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Вінницької області

від 27 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову та залишити в силі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року в частині задоволення її зустрічного позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі станом на 1 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=

176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року у справі за позовомпублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник