Справа № 317/3487/17
№/п2/317/194/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.

при секретарі Коваль В.В.,

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 05.04.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4500,00 гривень. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав. В звязку з чим станом на 25.09.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 17 006,75 грн., яка складається з наступного 7257,80 грн. заборгованість за кредитом; 4154,26 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4308,65 грн.- заборгованість за пенею та комісія. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 786,04 грн., - штраф (процентна складова), які позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1600 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позові зазначив, у разі неявки представника позивача в судове засідання проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 особисто в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128-130 ЦПК України.

До суду зявився представник відповідача на підставі довіреності ОСОБА_1, яка проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечувала, вважає позов не обґрунтованим та незаконним, просила суд відмовити в позові. Також представник вказала, що надані суду документи, а саме розрахунок заборгованості, заява анкета не можуть підтверджувати наявність боргу ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки сам по собі розрахунок не може бути первинним обліковим бухгалтерським документом та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій, а заява анкета не може бути кредитним договором. Також ОСОБА_1 вказала, що відповідач не погоджується з розрахунком ПАТ «КБ «ПриватБанк» взагалі, вважає його надуманим, тому просила суд відмовити в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 05.04.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Із вказаної заяви вбачається, що підписавши заяву, відповідач ОСОБА_2 ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають ОСОБА_3 банківського обслуговування. Також в заяві зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, для ознайомлення, що засвідчується підписом ОСОБА_2 в Заяві про приєднання.

Суд також зазначає, що згідно Заяви відповідач зобов'язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку.

Суду була надана позивачем інформація стосовно відкриття карткового рахунку, а саме: 05.04.2011 року на імя ОСОБА_2 був відкритий картковий рахунок за №4149 4377 0539 4466 з терміном дії останній день квітня місяця 2018 року. 05.04.2011 року на картковий рахунок був встановлений кредитний ліміт в розмірі 300,00 гривень.

Згідно з п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється за рішенням банку, клієнт надає право банку у будь-який момент змінювати кредитний ліміт.

Згідно наданої довідки, кредитний ліміт за картковим рахунком змінювався декілька разів, а саме: 06.04.2011 року - збільшення до 2900,00 грн.; 22.06.2011 року збільшення до 3300,00 грн.; 28.07.2011 року збільшення 3900,00грн.; 21.08.2011 року збільшення 4500,00 грн.

Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку, що при укладанні договору сторонами не були порушені вимоги законодавства, договір був укладений у відповідності до ст. 207, ч.2 ст. 639 та ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки ОСОБА_2, будучі повнолітньою та дієздатною особою, особою яка повністю розуміє та віддає звіт своїм діям, заповнив та підписав заяву анкету ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредиту, таким чином уклавши з позивачем ОСОБА_3 про надання банківських послуг (кредитний договір)

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

У заяві, яку підписав ОСОБА_2 вказано, що він ознайомлений з Правилами надання послуг, які надаються йому в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору являється платіжна карта.

Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві.

Згідно Заяви Відповідач зобов'язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, видав платіжну карту та відкрив картрахунок.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

В позові зазначено, що ОСОБА_2 свої зобовязання за даним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 25.09.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 17 006,75 грн., яка складається з наступного 7257,80 грн. заборгованість за кредитом; 4154,26 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4308,65 грн. - заборгованість за пенею та комісія. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 786,04 грн., - штраф (процентна складова).

Однак суд не може погодитись з наданим розрахунком заборгованості, у звязку з наступним:

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 11.10.2017 року №347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому суд вважає що подвійне стягнення з відповідача і пені і штрафів суперечить нормам діючого законодавства.

Відповідач дійсно у добровільному порядку не погасив вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором. При таких обставинах позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає 15 720,71 гривень, яка складається з : 7257,80 грн. заборгованість за кредитом; 4154,26 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4308,65 грн. - заборгованість за пенею та комісія.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати повязані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 1600,00 гривень.

Керуючись 509, 512-519, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12,27,76-80, 83,95,128-130,141, 263-265,280-283 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», юридична адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО305299 на р/р№3111, загальну суму боргу за кредитним договором б/н від 05.04.2011 року в розмірі 15 720,71 гривень (пятнадцять тисяч сімсот двадцять гривень 71 копійки) та понесені судові витрати у загальному розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійки.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 06.02.2018 року

Суддя І.Б.ГРОМОВА