Справа № 265/8990/17
Провадження № 2/265/562/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 березня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

за участю секретаря судового засідання Мамаєвої С.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків,

третя особа: Служба у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, за участі третьої особи: Служби у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 Від даного цивільного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На початку 2015 року через початок АТО на території Донецької області, вона з дітьми переїхала з міста Донецька до міста Маріуполя. Разом з нею переїхали діти, де живуть разом з нею. З відповідачем на даний час вона відносини не підтримує, та їй невідоме його місце проживання.

У зв'язку з прийняттям Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, стало неможливо без дозволу на вивіз дитини, виїзд із зони АТО, а також потрапити до зони АТО, де знаходиться її житло за адресою: АДРЕСА_1, та проживає її мати та бабуся дітей - ОСОБА_5, яка є людиною похилого віку та часто хворіє. Але у зв'язку з тим, що з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, вона не має можливості не тільки доглядати, а й відвідати свою матір.

Крім того, влітку вона збирається з дітьми поїхати до рідних, які проживають у Санкт-Петербурзі Російської Федерації, де проживає її дядько, який неодноразово запрошував її в гості з дітьми.

Проте їй невідомо де на теперішній час знаходиться батько дітей, ОСОБА_2, тому вона не має можливості отримати від нього дозволу на виїзд/в'їзд на територію АТО та РФ дітей, у зв'язку з чим її діти позбавлені права на підтримання родинних відносин з рідними.

Просить суд надати дозвіл на тимчасовий в'їзд та виїзд неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в район проведення АТО на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та території Російської Федерації у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на період з 01 травня по 01 жовтня 2018 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_6, яка діє на підставі ордеру, не з'явились, від яких до суду надійшли заяви з проханням справу розглянути без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування судових викликів на веб-сайті «Судової влади». Клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, тому суд, зі згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, Гавриш Я.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, від якої на адресу суду надійшла письмова заява з проханням справу розглянути без її участі, вирішення справи покладала на розсуд суду. При цьому в своїй заяві Гавриш Я.О. зазначила, що Служба у справах дітей не вважає доцільним надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей до м. Донецька, оскільки дана територія належить до таких, де органи державної влади України не працюють, тому гарантувати дотримання прав дітей на цій території не можливо.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого відділом РАГС Київського районного управління юстиції м. Донецька, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками зазначені: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 185.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3, виданого відділом РАЦС Київського районного управління юстиції м. Донецька, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 1074.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, серія НОМЕР_4, виданого Київським рай бюро ЗАГС м. Донецька, остання народилася у місті Донецьку, батьками зазначені: батько - ОСОБА_8, та мати - ОСОБА_5.

Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 листопада 2006 року, ОСОБА_5 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № від 30 січня 2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з неповнолітніми дітьми, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перемістилися з тимчасово окупованої території м. Донецька до міста Маріуполя за адресою:АДРЕСА_2.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 151 Сімейного Кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

Частиною ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Зокрема п. п. 3, 4 даних Правил, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Пунктом 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд дітей за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд її дітей в її супроводі без згоди їх батька на період 01 травня по 01 жовтня 2018 року до Російської Федерації.

Згідно з п.5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Згідно з п. 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Тобто виїзд з неконтрольованої території на територію України не вимагає дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України.

Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачці на виїзд її дітей у м. Донецьк, де вони зареєстровані, суд враховує те, що на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна, знаходиться житло позивачки, її мати.

Також, слід зазначити, що неможливість отримати від батька дітей письмової нотаріально засвідченої згоди на в'їзд/виїзд дітей на тимчасово неконтрольовану територію України (зону проведення АТО), позбавляє дітей права всебічного та гармонійного розвитку, відчуття та усвідомлення свого коріння та спілкування з родичами, в даному випадку із бабусею.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію України, а також беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію України, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині надання їй дозволу на тимчасовий в'їзд/виїзд з неповнолітніми дітьми, на тимчасово неконтрольовану територію України, в межах Донецької області в її супроводі, без згоди та супроводу батька дітей, ОСОБА_2, на період з 01 травня по 01 жовтня 2018 року.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст. 313 ЦК, ст.ст.2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, керуючись ст.ст.3, 12, 13, 76, 80, 89, 141, 263, 265, 268, 280, 281, 285 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, третя особа: Служба у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради - задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд до району проведення АТО на тимчасово неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та в'їзд на підконтрольну територію України, та на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які народились в місті Донецьку Україна, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, у період з 01 травня 2018 року по 01 жовтня 2018 року.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Гноєвой С.С.