З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/505/18
Провадження №2/377/230/18
01 листопада 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф.,
секретаря судового засідання Прядко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: управління надання адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
27 липня 2018 року до суду подано позовну заяву, у якій позивач, посилаючись на ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі, які є її родичами, зареєстровані в даній квартирі, але фактично з 2014 року не проживають в ній. Фактична реєстрація відповідачів у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні нею, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. В звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним сином, відповідач ОСОБА_3 невістка, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 її внуками. Вказані особи були зареєстровані та постійно проживали у її квартирі. Проте, з 2014 року вони виїхали на постійне місце проживання до Росії, із того часу вони в квартирі не проживають. Вона має намір продати квартиру, власницею якої вона є, але реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає її продажу.
Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, до канцелярії суду подали заяви, в яких просили проводити судовий розгляд справи за їх відсутності.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи за правилами ст. ст. 128 130 ЦПК України були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надали, відзив на позов не надіслали.
За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280 282 ЦПК України, за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення у справі.
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є сусідкою позивача, проживає з нею в одному підїзді. Раз в тиждень вона буває у позивача вдома. З 2014 року в квартирі позивача вона не бачила її сина, невістки та онуків. Зі слів позивача їй відомо, що вони виїхали на постійне місце проживання до Росії. Речі відповідачів у квартирі відсутні, перешкоди у користуванні квартирою позивач відповідачам не чинила.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є подругою позивача і знає її приблизно 8 -10 років. Двічі на місяць вона буває в неї вдома. З 2014 року в квартирі позивача не проживають її син, невістка та внуки, оскільки вони виїхали на постійне місце проживання до Росії. У позивача з відповідачами були нормальні відносини, і вона не чинила їм перешкод у користуванні квартирою.
Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 вересня 2002 року ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна серії ВАА № 891248, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Право власності ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано 06.09.2018 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 446/76, номер в реєстровій книзі 11.
На час розгляду справи в суді згідно довідки управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Київської області за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані, крім позивача, відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3.
З довідки № 01-19/908, виданої 20.07.2018 року управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Київської області, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, заклади освіти м. Славутич не відвідують та у списках учнів і вихованців закладів дошкільної та загальної середньої освіти не числяться.
Як вбачається з довідок № 41, № 42, виданих 13.09.2018 року завідуючим дитячим садком № 42 Муніципальної бюджетної дошкільної освітньої установи Російської Федерації, на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відвідує муніципальну бюджетну дошкільну освітню установу дитячий садок № 42 з 20.07.2015 року.
Згідно довідки № 73, виданої 11.09.2018 року директором муніципальної бюджетної загальноосвітньої установи середня загальноосвітня школа № 10 Темрюкського району Краснодарського краю Російської Федерації, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається в МБЗУС ЗОШ № 10 з 01 вересня 2015 року на підставі наказу № 49 від 01.09.2015 року.
Факт не проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні з 2014 року підтверджено показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6.
Крім того, на підтвердження факту не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3, з 2014 року складені відповідні акти за підписами ОСОБА_9, ОСОБА_10І, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.
Згідно довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області від 23.07.2018 року № 3198/109/1003/1/86-2-18, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 в період часу з 2014 по 2018 роки з будь-якими заявами про вчинення їм перепон у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, зі сторони ОСОБА_1В та інших осіб, що мешкають у даній квартирі, до Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області не звертались.
З наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області висновку, погодженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 596 від 26.09.2018 року, вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області підтримує з тих підстав, що родина ОСОБА_5 з 2014 року не проживає в даному приміщенні, а мешкає на території Російської Федерації, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвідують навчальні заклади Російської Федерації.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
За правилом ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Як зазначено у ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла, в тому числі і колишній, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.
Враховуючи, що відповідачі відсутні в квартирі більше чотирьох років без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу збереження їх права користування на час їх відсутності в них не було, а законом інше не визначено, то є достатні підстави для визнання відповідачів особами, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, особами, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Відповідачі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5.
Треті особи: Управління надання адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, адреса місця знаходження: Київська область, м. Славутич, вул. Героїв Дніпра, 2 .
Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, адреса місця знаходження: Київська область, м.Славутич, Центральна площа, 7.
Повне рішення складено 4 листопада 2018 року.
Суддя Н. Ф. Теремецька