Справа № 461/5205/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/302/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ЛКП «Центральне» про приведення квартири до попереднього стану,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про приведення квартири до попереднього стану.

Позовні вимоги мотивовано тим, що комісією ЛКП «Центральне» 27 вересня 2013 року складено акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1, про те, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено санвузол на площі житлової кімнати, облаштовано кухню у приміщенні житлової кімнати та облаштовано житлову кімнату у приміщенні кухні.

Питання щодо проведення самовільних робіт у квартирі АДРЕСА_1 розглядалося на засіданні міжвідомчої комісії при Галицькій районній адміністрації ЛМР 17 грудня 2013 року. Згідно витягу з протоколу №48 засідання міжвідомчої комісії Галицького району зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 співвласників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести квартиру №4 до попереднього стану, відновити приміщення кухні та житлової кімнати.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 30 грудня 2013 року №577 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району про приведення квартири відповідачів до попереднього стану.

Відповідачі не виконують розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 30 грудня 2013 року №577 та не приводять свою квартиру до попереднього стану.

З урахуванням зазначених обставин позивач на підставі ст.144 Конституції України ст.152 ЖК України просили:

Зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - співвласників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести квартиру №4 до попереднього стану, відновити приміщення кухні та житлової кімнати (а.с.1-2).

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачами, всупереч Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та ДБН В.3.2-2-2009, встановлено санвузол на площі житлової кімнати та облаштовано кухню у приміщенні житлової кімнати, облаштовано житлову кімнату у приміщенні кухні. Розпорядженням Голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 30.12.2013 року №577 «Про проведення квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану» зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 співвласників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести вказану квартиру до попереднього стану, а саме відновити приміщення кухні та житлової кімнати. Оскільки 17.02.2014 року комісією Львівського комунального підприємства «Центральне» проведено обстеження та складено акт про те, що відповідачами не виконано розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №577 від 30.12.2014 року, позивач вважає позовні вимоги обгрунтованими.

Крім цього вказує, що районний суд безпідставно послався у своєму рішенні на положення державних будівельних норм ДБН В.2.2-15.2005 «Житлові будинки. Основні положення», оскільки на даний час діють ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України із закриттям провадження у справі.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК (тут і далі у редакції, чинній на час прийняття апеляційним судом рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами частин першої та другої статті 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття судом спірного рішення) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час звернення до суду) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року №4 завданням Галицької районної адміністрації є здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду; нагляд за станом благоустрою житлового фонду, житлово - будівельних кооперативів та об»єднань співвласників житла.

У справі, яка розглядається, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, у якому просила суд зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, мотивувавши свої вимоги тим, що реконструкція здійснена відповідачами без необхідних дозвільних документів та з недотриманням вимог п.п.1.4.1., 1.4.2.,1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, ДБН В.3.2.- 2:2009 (житлові будинки, реконструкція та капітальний ремонт) та низки підзаконних актів.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Більше того, звертаючись до суду з позовом про приведення квартири до попереднього стану і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень Галицька районна адміністрація Львівської міської ради діє з метою захисту прав та інтересів мешканців будинку або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір, який є предметом даного розгляду є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинної реконструкції квартири та усунення порушень шляхом приведення її до попереднього стану. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду висловленою у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №1519/2-787/11.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юристдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та предмет позову, позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради за предметно-територіальною юристдикцією підсудний окружному адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга Галицької районної адміністрації Львівської міської ради підлягає до задоволення частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України із закриттям провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року скасувати.

Закрити провадження по справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ЛКП «Центральне» про приведення квартири до попереднього стану.

Повідомити Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, що за предметно-територіальною юристдикцією позов підсудний окружному адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.