Ухвала

19 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 755/3303/18

провадження № 61-48186ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду та стягнення заборгованості по сплаті аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1, третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду та стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів присуджених до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року у цивільній справі № 755/3468/15-ц, з 1 600,00 грн до 2 000,00 грн щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року в частині визначення розміру аліментів змінено.

Збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох малолітніх дітей - ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2 000,00 грн до 3 000,00 грн, щомісячно (сума підлягає індексації відповідно до закону), починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей.

В решті рішення суду залишено без змін.

У грудні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду, заявник отримав 07 грудня 2018 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскільки, повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складено

29 листопада 2018 року то останнім днем на її касаційне оскарження є 29 грудня 2019 року. Касаційну скаргу згідно відомостей штрихкодового ідентифікатора на конверті подано 07 грудня 2018 року.

З наведеного убачається, що строк на касаційне оскарження заявником не пропущено, а тому клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є зміна розміру аліментів, присуджених за рішенням суду з 1 600,00 грн до 3 000,00 грн на користь двох малолітніх дітей та стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 52 793,26 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене,справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада

2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду та стягнення заборгованості по сплаті аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик