Справа № 462/8339/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/6834/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю:представника позивача (апелянта) - ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Мельничук Ольги Василівни, ОСОБА_7, Другої Львівської державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про усунення від права на спадкування, покликалась на те, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_5 постійно проживала у Донецькій області, а ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1, в якій йому належало 7/8 часток даної квартири. ОСОБА_5 не була з померлим однією сім'єю, не підтримувала з ним родинні відносини, не утримувала батька та не допомагала, у зв'язку з чим ОСОБА_8 уклав договір довічного утримання 31 серпня 2011 року. Вона належним чином виконувала умови даного договору, однак не змогла виконати зобов'язання щодо похорону та поховання ОСОБА_8 за її кошти, оскільки відповідачем було приховано факт смерті ОСОБА_8 Просила усунути ОСОБА_5 від права спадкування за законом від її батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку із тим, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_8, який через похилий вік та непрацездатність був у безпорадному стані та якому потрібна була така допомога.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Мельничук Ольги Василівни, ОСОБА_7, Другої Львівської державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги покази свідків. Також судом проігноровано письмові міркування приватного нотаріуса Мельничук О.В. та не надано їм оцінку. Крім того, суд надав не належну оцінку доказам того, що ОСОБА_8 знаходився в безпорадному стані і йому була потрібна стороння допомога. Відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом від її батька - ОСОБА_8.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_8 не знаходився у безпорадному стані, що він потребував допомогу, а відповідач відмовилась і ухилялась надавати йому таку допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявами про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк до нотаріальної контори звернулися позивач ОСОБА_4 як спадкоємець за договором довічного утримання, який укладено між нею та спадкодавцем 31 серпня 2011 року та ОСОБА_5, донька померлого, як спадкоємець за законом.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи із наведених норм та роз'яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настання наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Звертаючись до суду, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_8 знаходився у безпорадному стані, що він звертався до дочки ОСОБА_5 з проханням надати йому будь - яку допомогу, що він потребував допомогу, а відповідач відмовилась надавати допомогу, ухилялась від надання йому такої допомоги.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, оскільки такі не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_5 ухилялася від надання допомоги батьку чи про те, що ОСОБА_8 через похилий вік чи тяжку хворобу був у безпорадному стані та потребував допомоги дочки та крім того, дані свідки не були близькими товаришами чи не перебували у родинних відносинах з ОСОБА_8, а відтак не можуть достеменно надати оцінку спілкуванню та відносинам між батьком та його донькою.

Колегія суддів вважає, що відсутність відповідача поряд із ОСОБА_8, не розцінюється судом, як умисне ухилення від дій, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, оскільки відповідач ОСОБА_5 проживала у м. Крамоторську, а її батько у м. Львові, які знаходяться на великій відстані одне від одного.

Відтак, колегія суддів вважає, доведеним, що ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги, має право на спадкування та не ухилялась від надання допомоги своєму батькові ОСОБА_8,оскільки такий її не потребував.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.02.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

М.М. Шандра