Справа № 359/3706/16-ц Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 22-ц/780/31/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 04.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

секретар судового засідання: Марченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року у складі судді Вознюк С.М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 липня 2015 року о 22 год. 10 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Шевченка, сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у адміністративному правопорушенні, що спричинило вказану дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до наданого позивачем звіту, для відновлення пошкодженого автомобіля останньому доведеться понести витрати у сумі 65108,55 грн.. Також позивач сплатив 700,00 грн. за проведення огляду його автомобіля та визначення майнової шкоди. Тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь 65808,55 грн. матеріальної шкоди та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 65808,55 грн. завданих матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 658,08 грн. сплаченого судового збору, а всього 66466,63грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким в позові відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що звіт, наданий позивачем у справі є неналежним, недопустимим, і оспорюваним доказом, оскільки відповідача не було повідомлено про день і час проведення відповідного транспортного засобу. Вказує, що якби позивач відремонтував свій автомобіль та наддав суду докази його відновлення, стягнення збитків без урахування коефіцієнту зносу було б законним.

Позивач ОСОБА_3 надав заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, і ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказав, що наданий ним звіт про визначення вартості матеріально збитку є належним доказом у справі. Вказує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, також визначається виконанням робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 65108,55 грн. Таким чином, вважає, що до розміру збитків, який підлягає стягненню зараховується не лише розмір збитку заподіяного майну, а й сума грошових коштів, яка необхідна для проведення ремонту (відновлення порушеного права).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що вина ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доведена, між діями відповідача, що виразились в порушенні правил дорожнього руху та завданням ОСОБА_3 шкоди існує причинно-наслідковий звязок, а тому підлягають відшкодуванню матеріальні збитки, повязані із пошкодженням автомобіля та проведенням роботи щодо його відновлення. Крім того, суд вказав, що наданий в якості доказів завданої матеріальної шкоди звіт про оцінку завданого збитку суд бере до уваги як основний доказ, оскільки відповідачем не надано доказів його невідповідності чи завищення розміру. Висновки спеціаліста з цього приводу не спростовані. Також суд першої інстанції врахував, що позивачем в якості підтвердження часткового ремонту пошкодженого транспортного засобу надана відповідна калькуляція, акти виконаних робіт та підтвердження вчинених ним витрат, з урахуванням яких, судом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням заміни агрегатів, згідно звіту значно менше, ніж витрати вчинені позивачем самостійно у звязку з відновленням дзеркала із заміною лише самого дзеркала, що було розбите. Крім того, суд не прийняв до уваги твердження відповідача про те, що матеріальні збитки згідно звіту позивача визначені в розмірі 26461,51грн., оскільки це є розмір завданого матеріального збитку за відсутності вартості відновлювального ремонту, який складає загалом 65108,55 грн., оскільки встановлена можливість відновлення транспортного засобу та враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу та агрегатів 0,68.

Такі висновки суду не в повіній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_1.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 10 липня 2015 року о 22 год. 10 хв. в м. Борисполі Київської області по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода, про що УДАІ ГУМВС України в Київській області видало відповідну довідку (а.с.6 ). Учасниками вказаної пригоди були позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним в порушенні вимог п.3.б, 10.1, 10.3 ПДР та скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Постанова суду набрала законної сили (а.с.8-9).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №210239 автомобіль НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 03 грудня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 складає 65108,55 грн., вартісь матеріального збитку станорвить 26461,15 грн.. (а.с.11-26).

Згідно повідомлення телеграфом: "ОСОБА_2 повідомляється про огляд автомобіля на 24 листопада 2015 року" (а.с.175), разом з тим судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні данні про отримання останнім зазанченого повідомлення.

Вартість проведених робіт з оцінки вартості відновлювального ремонту складає 700,00 грн. які за твердженням позивача були ним сплачені згідно з долученою до матеріалів справи квитанцією №600313 від 15 грудня 2015 року (а.с.41).

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сааме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до розяснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Системний аналіз вищезазначених норм права дає можливість колегії суддів дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що вина ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доведена, між діями відповідача, що виразились в порушенні правил дорожнього руху та завданням ОСОБА_3 шкоди існує причинно-наслідковий звязок, а тому підлягають відшкодуванню матеріальні збитки, повязані із пошкодженням автомобіля та проведенням роботи щодо його відновлення.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання відповідача та призначено судову автотоварознавчу експертизу на предмет визначення дійсної вартості заподіяної матеріальної шкоди позивачу в наслідок ДТП. Однак, до суду повернулась справа з повідоменням про неможливясь надання висновку від 26.02.2018 року, у звязку з тим, що експерту на огляд пошкоджений автомобіль наданий не був (т.2 а.с.75).

У суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що автомобіль повністю відремонтований, він не може надати інших доказів ніж ті що є в справі щодо вартості відновлювального ремонту.

У матеріалах справи наявні квитанції про оплату відновлювального ремонту на загальну суму 13600,88 грн. (4000,00+7442,07+600,00+1558,81=13600,88 грн.) та акти виконаних робіт (т.1 а.с.129-138 ).

Позивач наддав суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди на суму 13600,88грн., а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача визнав позовні вимоги на суму визначену у квітнаціях про оплату за ремонт пошкодженого автомобіля.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума фактично понесених витрат на ремонт автомобіля у розмірі 13600,88 грн.

Колегія суддів вважає, що у випадку відновлення позивачем пошкодженого автомобіля стягується вартість проведеного ремонту, а не вартість відновлювального ремонту автомобіля, розмір якого визначений експертом. Наявний в матеріалах справи звіт про визначення вартості матьерального збитку, може бути прийнятий до уваги в тому разі, коли є всі підстави вважати, що понесені позивачем витрати на ремонт пошкодженого автомобіля є завищеними або обсяг робіт не збігається з завданими пошкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що звіт, наданий позивачем у справі, є неналежним доказом, оскільки відповідача не було повідомлено про день і час проведення відповідного транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача фактично понесені останнім витрати на ремонт автомобіля, оскільки транспортний засіб відремонтовано позивачем.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 надав суду клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

При вирішенні даного клопотання колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати, що нова редакція ЦПК України не передбачає граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2017 року між ОСОБА_3 та АО «АК «Соколовський і партнери» було укладено договір про надання юридичної допомоги №15/05/17-1 (т.1 а.с.186-190).

Відповідно до п.2.12. вказаного договору Адвокатська Компанія самостійно визначає кількість працівників Адвокатської Компанії, що залучаються для надання юридичної допомоги за даним Договором.

07 червня 2017 року представником позивача ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 була заявлена вимога про відшкодування судових витрат, що повязані із наданням правничої допомоги у загальному розмірі 8000,00 грн. (т.1 а.с.179-181).

Надані ОСОБА_5 послуги полягали у аналізі матеріалів справи №359/3706/16-ц, аналізі та вивченні судової практики Верховного ОСОБА_1 України та ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ стосовно відшкодування матеріальної шкоди та збитків, визначенні правової позиції у справі №359/3706/16-ц у суді апеляційної інстанції та погодження її з клієнтом, підготовці пояснень (заперечень на апеляційну скаргу), направленні пояснень (заперечень на апеляційну скаргу) до Апеляційного суду Київської області, на що у сукупності адвокатом було витрачено 8,5 годин роботи (т.1 а.с.191-192).

Пунктом 4.1. Договору про надання юридичної допомоги №15/05/17-1 від 15 травня 2017 року передбачено, що вартість юридичної допомоги, що надається АК «Соколовський і партнери» складає 8000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 сплатив надані йому Адвокатською Компанією юридичні послуги, що підтверджується платіжним дорученням від 06 червня 2017 року та квитанцією від 02 червня 2017 року (т.1 а.с.182,183).

Відтак, колегія суддів вважає, що розміром витрат, які позивач поніс на правничу допомогу у звязку з судовим розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції є 8000,00 грн., оскільки понесення таких витрат підтверджується належними і допустимим доказами наявними у матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 724,90 грн., у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 13600,88 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 8724,90 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_6
ОСОБА_7