Справа № 368/1651/17
провадження № 6/368/3/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника ДВС ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за поданням Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортних документів, -

ВСТАНОВИВ:

До Кагарлицького районного суду Київської області звернувся державний виконавець з поданням та просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання зобовязань, покладених на нього постановою № 0358/20400/16 від 21.07.2016 р. видана Рівненською митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 8500,00 грн. штрафу, мотивуючи подання наступним.

На виконанні у Кагарлицькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавче провадження № АСВП 52135260 з виконання постанови № 0358/20400/16 від 21.07.2016 р. видана Рівненською митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 8500,00 грн. штрафу.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавцем 06.09.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини пятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Виконавцем 09.02.2017 р., 15.03.2017 р., 17.05.2017 р. та 10.07.2017 р. на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не зявився, про причини неявки не повідомив виконавця.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України № 3857-ХІІ у редакції від 10.12.2015 р. встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до частини першої статті 377-1 Цивільного процесуального кодексу України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подавши до суду заперечення, в якому просить у задоволенні подання відмовити та розгляд справи проводити у його відсутність, мотивуючи своє заперечення наступним. Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл, 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Положеннями п. 5 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження». Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону у звязку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону. Визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, його значення в Законі № 1404-УІІІ не розкрито. Чинне законодавство також не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, як зазначено в аналізі Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404 - VIII , позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Ним заперечується факт «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» та в звязку з цим саме подання про застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. У відповідності до частини 1 та 3 ст. 28 Закону, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Про те, про існування виконавчого провадження за постановою митних органів ДФС йому стало відомо тільки після звернення державного виконавця до суду з даним поданням, так як в порушення зазначеної вище норми права у визначеному законом порядку постанова йому не направлялася та він її не отримував. Крім цього, постанова митних органів ДФС про притягнення його до відповідальності за порушення митного законодавства, яка є підставою відкриття виконавчого провадження, винесена в заочному порядку та у визначений законом строк йому не вручалася, за адресою реєстрації на направлялася, що підтверджується змістом самої постанови ДФС, де відображено, що для дачі пояснень та оформлення протоколу він в митний орган ДФС не з'явився. Однією з підстав для відмови у задоволенні подання, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Суд, вислухавши представника ДВС, оглянувши письмові документи, приходить до наступного висновку.

В провадженні Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває на виконанні постанова про порушення митних правил щодо ОСОБА_2.

Згідно відомостей адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області ОСОБА_3 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Проте є відмінності в даті народження ОСОБА_2, а саме: в постанові про порушення митних правил від 21.07.2016 р. значиться ІНФОРМАЦІЯ_4, а у довідці зазначено - ІНФОРМАЦІЯ_5 і вказана описка не виправлена.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон України, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязання або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках або забезпечень зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Форма і зміст такого подання нормативно врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Мін'юсту України № 512/5 від 02.04.2012 року з послідуючими змінами та доповненнями), зокрема розділом ХІ «Обмеження у праві виїзду за межі України та заборони в'їзду в Україну», де визначено, що подання повинно містити: найменування суду, до якого подається подання; реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; реквізити виконавчого провадження; прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число. місяць, рік); підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх обов'язків ( п. 11.1.1 розділу ХІ Інструкції).

У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити ( п. 11.1.2 розділу ХІ Інструкції).

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю( п.п. 11.1.3; 11.1.4 розділу ХІ Інструкції).

В розділі ХІ Інструкції зазначені і інші вимоги щодо форми і змісту подання.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника ( п. 11.1.5 розділу ХІ Інструкції).

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем направлялось боржникові повідомлення про те, що до суду направлено подання про встановлення тимчасового його обмеження у праві виїзду за межі України, як і відсутні докази, що підтверджують факт ухилення боржника від виконання своїх обов'язків щодо стягнення з нього на користь держави 8500,00 грн. штрафу.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання (ч.1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

У зв'язку з цим, державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин і таке інше.

Саме невиконання боржником самостійно судового рішення протягом строку наданого державним виконавцем (зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження), не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим написом обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів подання та виконавчого провадження.

З копій документів, що додані заявником до подання не вбачається умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього обов'язків.

Тобто, належних доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, матеріали не містять, отже заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов'язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та його приховування від виконавчих органів, а відділом державної виконавчої служби вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного судового рішення.

Отже, виконавчою службою, в порушення вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які заявник посилається в своєму поданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - слід відмовити.

Керуючись ст.. 441 ЦПК України та Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортних документів - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала суду , що постановлена судом без повідомлення учасників справи, набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя І.І. Шевченко