Номер провадження 2/243/1615/2018
Номер справи 243/3879/18
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Словʼянської міської ради Донецької області,
вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не зʼявилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах, та в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Словʼянської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11.12.2006 р. Місце проживання відповідачів по справі зареєстроване у зазначеному будинку, однак вони з 01.05.2011 року за місцем реєстрації не проживають, у будинку відсутні їх особисті речі, поштова кореспонденція на їх імʼя не надходить. На теперішній час місцезнаходження відповідачів позивачу невідоме, будь-які засобу звʼязку з ними відсутні.
Просить суд визнати ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.51).
3. Представник третьої особи надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що має заперечення щодо задоволення позовних вимог стосовно ОСОБА_4, оскільки задоволення позову в цій частині негативно вплине на права малолітньої дитини (а.с.59).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. Відповідно до ухвали судді від 11.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах, та в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Словʼянської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачам у пʼятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у пʼятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.46).
5. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не зʼявилися без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у звʼязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.
8. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обʼєктів нерухомого майна № 123862141 від 15.05.2018 р., ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування № 3583 від 11.12.2006 р. належить житловий будинокАДРЕСА_1 (а.с.49).
9. Відповідно до довідки виконавчого комітету Словʼянської міської ради від 06.04.2018 р. у будинку АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_6, 1961 року народження, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.25). Зазначені відомості підтверджуються також домовою книгою на домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.26-32).
10. Згідно акту № 87, затвердженого керівником комітету громадськості мікрорайону «Лимани» м.Словʼянська ОСОБА_8 від 10.04.2018 р., комісією встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 01 травня 2011 року і до теперішнього часу за зазначеною адресою не мешкають, їх особисті речі у будинку відсутні (а.с.24).
11. Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Словʼянську Словʼянського міськрайонного управління юстиції Донецької області 07.06.2010 р., ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5, її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.а.42).
12. З копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_5 та копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 НОМЕР_6 вбачається, що їх батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (а.с.13,36). Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами.
13. Згідно висновку органу опіки та піклування Словʼянської міської ради № 29/03-1091 від 30.05.2018 р. орган опіки та піклування Словʼянської міської ради вважає, що недоцільно визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8. (а.с.60).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
14. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
15. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобовʼязань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
16. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
17. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
18. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
19. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сімʼї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.
Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сімʼї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімʼї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є членами сімʼї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сімʼї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
20. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоровʼя чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
21. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
22. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідачі є членами сімʼї позивача (його рідний брат, невістка та племінниця відповідно) і не проживали у будинку з 01 травня 2011 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
23. При розгляді зазначеної справи Судом береться до уваги необхідність належного захисту прав малолітньої ОСОБА_4, про визнання якої втратившою право користування житлом просить позивач.
Так, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Відповідно до ч.1 ст.3 частини І вищезазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
24. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обовʼязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обʼєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обʼєктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
25. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сімʼї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімʼї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
26. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживають в спірному домоволодінні більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно повʼязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що вони проживають в спірному домоволодінні, користуються ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.
27. При цьому, тривала відсутність відповідачів (близько 7 років) свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що жоден з відповідачів не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачів втратившими право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
28. Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Отже, з огляду на те, що батьки ОСОБА_4 у цьому будинку не проживають близько 7 років, місцем проживання ОСОБА_4 повинно бути визнано місце проживання її батьків. Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Словʼянської міської ради щодо недоцільності визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог у цій частині фактично право дитини на житло не буде порушене, адже ОСОБА_4 протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає з батьками в іншому житловому приміщенні.
29. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
30. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
31. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 704,80 грн. судового збору, проте ним не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах, та в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Словʼянської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця м.Словʼянськ Донецької області, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.
3. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженку м.Словʼянськ Донецької області, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
4. Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_3, уродженку м.Словʼянськ Донецької області, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв