Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/818/18 Головуючий у 1 інстанції: Герасименко С.Г.
Є.У. № 333/1635/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 р. м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України, заінтересовані особи ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на рішення державного виконавця,

за апеляційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулося до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, заінтересована особа: ОСОБА_3, в якій скаржник просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про накладення штрафу.

В обґрунтування скарги зазначав, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09 березні 2016 року, залишене буз змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року, про поновлення ОСОБА_3 на посаді виконувача обовязків директора ДП «СГП «Запорізьке». Постановою старшого державного виконавця від 03 березня 2017 року на Міністерство аграрної політики та продовольства України за невиконання без поважних причин судового рішення накладено штраф у розмірі 5 100 грн. Посилаючись на неможливість виконання судового рішення з поважної причини у звязку із тим, що посада директора Державного підприємства «СП «Запорізьке» не є вакантною, просив про задоволення скарги.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Міністерство аграрної політики та продовольства України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник Міністерства аграрної політики та продовольства України не звернувся, причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів визнала причини неявки представника заявника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду скарги по суті.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника виконавчої служби, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Судом першої інстанції установлено, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало на виконанні виконавче провадження № 51043047 з виконання виконавчого листа Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/7100/15-ц, виданого 09.03.2016 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

10 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51043047, копія якої була направлена боржникові до відома. Пунктом 2 постанови запропоновано боржникові виконати рішення суду негайно (а.с.67)

20 травня 2016 року Мінагрополітики направило на адресу виконавчої служби листа з проханням звернутися до суду із заявою про розяснення порядку виконання судового рішення. Як зазначалося у листі, наказом Мінагрополітики від 19 листопада 2015 року №247-п на посаду директора ДП «СГП «Запорізьке» призначено ОСОБА_5 як переможця конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки, що, на думку Міністерства, унеможливлює виконання рішення про поновлення на роботі виконувача обовязків директора ОСОБА_3 (а.с.68).

05 липня 2016 року державний виконавець звернуся до суду із заявою про розяснення судового рішення, яка ухвалою суду від 22 серпня 2016 року залишена без задоволення (а.с.114,117).

26 січня 2017 року державний виконавець повторно направив до Міністерства аграрної політики та продовольства України вимогу щодо виконання рішення суду та запропонував у разі його невиконання надати пояснення з цього приводу, та попередив щодо накладення штрафу за його невиконання (а.с.119).

Листом від 10 лютого 2017 року Міністерство аграрної політики та продовольства України повторно повідомило виконавчу службу про неможливість виконати рішення суду і про його оскарження в касаційному порядку.

Оскільки, станом на 03.03.2017, боржником за виконавчим провадженням Міністерством аграрної політики та продовольства України, не було виконано рішення суду, не надано доказів виконання рішення суду, та не вказані поважні причини невиконання рішення суду, державним виконавцем 03.03.2017 року винесено постанову про накладення штрафу ВП № 51043047 у розмірі 5 100,00 грн. (а.с.124).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УШ від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Статтею 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено принципи діяльності органів державної виконавчої служби та зобов'язано органи державної виконавчої служби здійснювати свою діяльність з дотриманням цих принципів, зокрема принципів: верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності. Статтею цього Закону передбачено, що державний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частинами другою та третьою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Установивши, що боржника притягнуто до відповідальності в порядку ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання останнім впродовж десяти місяців судового рішення про поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця і відмовив у задоволенні скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не врахована поважність причин невиконання судового рішення, є безпідставними.

Відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою міністерства не звільняє боржника від обовязку виконати судове рішення, оскільки судом касаційної інстанції не вирішувалося питання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції.

Відмова суду першої інстанції у розясненні судового рішення також не є поважною причиною для його невиконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, і статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Та обставина, що посада, на яку поновлено позивача, не є вакантною, також не є поважною причиною для невиконання судового рішення. Відповідач не позбавлений можливості після відновлення дії трудового договору повторно розірвати його з дотриманням всіх прав і гарантій працівника.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та постановив законну ухвалу.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням про поновлення на роботі, яке не є предметом перегляду у цій справі.

Керуючись ст.ст.367, 374 п.1, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерство аграрної політики та продовольства України залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: