Дата документу 15.01.2018
Справа № 320/3474/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Купавської Н.М.
при секретарі Чудаковій А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду в розмірі 320000 грн. При цьому позивач зазначає, що він проходив військову службу в Збройних Силах СРСР у період з 23.08.1958 по 18.01.1962 і з 24.01.1964 по 29.07.1983. При цьому у 1979 та 1980 роках він здійснював бойові вильоти у складі льотного екіпажу на території Демократичної республіки Афганістан. Під час несення служби він отримав ряд захворювань, які згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. В подальшому йому було встановлено 2 групу інвалідності. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 320000 грн.
В судовому засіданні позивач на позові наполягав з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 23.08.1958 по 18.01.1962 та з 24.01.1964 по 29.07.1983 роки, що підтверджується записами у військовому квитку НОМЕР_1 /а.с.9/. Під час проходження військової служби ОСОБА_1 було виконано бойові вильоти у складі льотного екіпажу в Республіку Афганістан, а саме: в 1979 році 2 льотних дні, в 1980 році 17 льотних днів, про що зазначено в довідці військової частини НОМЕР_2 /а.с.10/.
У зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивач неодноразово проходив курс лікування, чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, що підтверджується копіями виписок із медичної картки стаціонарного хворого, медичними дослідженнями, висновком лікаря /а.с.13-21/.
Відповідно до копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 295 від 14.04.2004 року) захворювання у ОСОБА_1 : «деформуючий спондильоз, розповсюджений остеохондроз шийного, грудного і поперекового відділів хребта з помірним порушенням функцій; хронічний вториний вертеброгенний шийний, грудний і попереково-крижовий радикуліт помірно виражений; хронічна ішемічна хвороба серця: атеросклероз аорти і вінцевих артерій серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба І ст.., НК-Іст.; хронічний тонзиліт компенсований», по яких він був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, є захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку /а.с.11/.
В подальшому, 26.04.2004 ОСОБА_1 було встановлено безстроково 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕ серії МА №037466 /а.с.12/.
Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого 26.04.2004, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.8).
Позивач, звертаючись із позовом про стягнення моральної шкоди, пов`язує її з отриманими ним захворюваннями внаслідок виконання інтернаціонального обов`язку у складі Радянської Армії, при цьому посилається на положення ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як на підставу для задоволення позову. Але, у даному випадку посилання позивача на Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованим, оскільки на час проходження військової служби у період з 23.08.1958 по 29.07.1983 не діяв Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», прийнятий 20 грудня 1991 року, та ЦК України 2003 року.
Крім того, для військовослужбовців (за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Але, відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
Отже, позивач не є військовослужбовцем, оскільки був звільнений з військової служби ще у 1983 році, про що є відмітка у військовому білеті /а.с.9/. А підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У відповідності із п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте, надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Отже, спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.
Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я (1958-1983 роки), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.
Враховуючи те, що позивач отримав захворювання при виконанні службових обов`язків в Збройних Силах СРСР при виконанні інтернаціонального обов`язку у період з 23.08.1958 року по 29.07.1983, тобто, до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який набув чинності після 20 грудня 1991 року) та ЦК України, коли діючим законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві ще до 1991 року.
Вказаний висновок відповідає висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.11.2017 в аналогічній справі № 336/6349/16-ц.
На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81,89,133,141,263,265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: