ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 646/14928/15-ц

провадження № 22ц/818/756/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року в складі судді Шелест І.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору споживчого кредиту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2008 року між ним та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № , відповідно до якого банк надав йому кредит на купівлю квартири у розмірі 70 000,00 доларів США, що дорівнював еквіваленту 353 500,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 28 березня 2036 року.

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 191585.

Зазначив, що у зв'язку з виникненням фінансово-економічної кризи відбулась зміна економічних умов у країні. Зокрема, різке знецінення національної валюти по відношенню до іноземних валют для нього стало неможливо належним чином вносити платежі відповідно до кредитного договору.

В квітні 2014 року банк звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою про повернення кредиту в повному обсязі в розмірі 54 582,84 доларів США та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 4882,06 доларів США.

В жовтні 2015 року банк збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з нього та поручителя кредитної заборгованості - 54 585,84 доларів США, прострочення за процентами - 10 492,60 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - 85 097,02 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 21 640,87 грн. та пеня за прострочення сплати процентів - 63 456,15 грн.

Вказав, що враховуючи те, що він отримує дохід у національній валюті та для виконання зобов'язань за кредитним договором вимушений здійснювати купівлю іноземної валюти за значно підвищеним курсом, який по відношенню до курсу на час укладення договору збільшився приблизно на 450%, можна зазначити значне зменшення заробітної плати у зв'язку із девальвацією гривні та навіть перевищення сукупних платежів за кредитом на мінімум 30% відповідно його місячного доходу.

Зазначив, що у банку є ліцензія № 75 від 24 грудня 2001 року на право здійснювати банківські операції, проте у нього відсутній вид діяльності, пов'язаний з укладенням кредитних договорів в іноземній валюті, чим, на його думку, порушені його права споживача.

Просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № від 28 березня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 на купівлю квартири у розмірі 70 000,00 доларів США, що дорівнював еквіваленту 353 500,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що банком не надано генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій; що поданий до суду дозвіл № 75-2 від 19 листопада 2002 року виданий на право здійснення операцій не є генеральною або індивідуальною ліцензією в розумінні Декрету та не може бути доказом у цій справі; що види діяльності, які міг здійснювати банк, відсутній вид діяльності, пов'язаний з укладенням кредитних договорів в іноземній валюті, чим порушені його права споживача; що використання іноземної валюти, як засобу платежу, без ліцензії дозволяється лише, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, однак в даному випадку ініціатором отримання кредиту є він та отримувачем також є він.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Кіся П.В. від 17 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Кіся П.В., Бровченка І.О., Бурлака І.В. від 05 вересня 2018 року призначено справу до розгляду без повідомлення учасників справи.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

16 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 646/14928/15-ц (22ц/818/756/18) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору споживчого кредиту недійсним.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, копію кредитної справи ОСОБА_1 КД № 0 від 28 березня 2008 року, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що підстав для визнання договору недійсним не вбачається та його права, як споживача, цим кредитним договором не порушуються.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 70 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 353 500,00 грн. зі сплатою 13,00 % річних, строком користування до 28 березня 2036 року.

Сторонами досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, про що свідчать їх підписи на кредитному договорі.

Абзацом 4 пункту 1.1. кредитного договору передбачено, що позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредиту та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості (товару, робіт, послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку.

Абзац 4 пункту 7.5. кредитного договору містить положення про те, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що на дату укладання договору є клієнтом банку і ознайомлений з тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку № 3 до договору.

В забезпечення вимог за вказаним кредитним договором, 28 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 191585, відповідно до умов якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1, за всіма його зобов'язаннями за відповідним кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про спонукання до внесення змін до кредитного договору, позовну заяву залишено без задоволення.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма умовами цього договору кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, наявні форми кредитування, відмінності між ними, їх переваги та недоліки, позивач самостійно, добровільно обрав валюту кредитування - долар США, крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті. Сторони на момент підписання договору досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним, а тому відсутні підстави для спонукання до внесення змін до кредитного договору щодо реструктуризації залишку заборгованості шляхом зміни валюти виконання зобов'язань у національну валюту України за офіційним курсом Національного Банку України на дату підписання кредитного договору.

Матеріали справи не містять доказів щодо оскарження сторонами вказаного рішення. Рішення є чинним.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (частина друга статті 524 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у статті 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кошти є грошима в національній або в іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47, 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

24 грудня 2001 року Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» видано банківську ліцензію № 75, зареєстровану в Національному банку України 28 жовтня 1991 року за № 57, та дозвіл, виданий Національним банком України у листопаді 2002 року, на право здійснювати банківські операції, які визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до приписів пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, у разі, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією, на здійснення якої Національним Банком України надана банківська ліцензія та письмовий дозвіл, є уповноважений банк, то використання іноземної валюти як засобу платежу на території України за цією операцією дозволяється без індивідуальної ліцензії Національного Банку України.

Наведене дає підстави для висновку про правомірність надання банками кредиту в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, що видаються Національним Банком України.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції щодо того, що дії Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», пов'язані із укладенням спірного кредитного договору, чинного законодавства України не порушують.

Доводи ОСОБА_1 на те, що банком не надано генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій; що поданий до суду дозвіл № 75-2 від 19 листопада 2002 року виданий на право здійснення операцій не є генеральною або індивідуальною ліцензією в розумінні Декрету та не може бути доказом у цій справі; що види діяльності, які міг здійснювати банк, відсутній вид діяльності, пов'язаний з укладенням кредитних договорів в іноземній валюті, чим порушені його права споживача; що використання іноземної валюти, як засобу платежу, без ліцензії дозволяється лише, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, однак в даному випадку ініціатором отримання кредиту є він та отримувачем також є він; що в спірному договорі зазначено, що кредит видається у швейцарських франках, а фактично кредит повертається позичальником у доларах США, є безпідставними та суперечать чинному законодавству.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

У зв'язку зі складністю справи повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року в межах десятиденного строку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.