УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 757/61632/16-ц

провадження № 61-45312ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавицький», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький» (далі - ТОВ «Кавицький»), треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсними: кредитний договір від 31 травня 2006 року № 602-Ф, укладений між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» (далі - «ТАС-Інвестбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), та ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2, з усіма додатковими угодами;

кредитний договір від 24 грудня 2007 року № 1054-Ф, укладений між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ЗАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 з усіма додатковими угодами;

кредитний договір від 08 червня 2005 року № 340-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_1, з усіма додатковими угодами; кредитний договір від 27 липня 2005 року № 380, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ТОВ «Кавицький», правонаступником якого є ОСОБА_2, з усіма додатковими угодами;

кредитний договір від 27 липня 2005 року № 379-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_3, з усіма додатковими угодами;

кредитний договір від 27 липня 2005 року № 377-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_3, з усіма додатковими угодами;

кредитний договір від 27 липня 2005 року № 378-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_3, з усіма додатковими угодами; кредитний договір від 31 травня 2006 року № 601-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_3, з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 543, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 545, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 547, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 550, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 552, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 554, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 13 травня 2010 року № 540, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, правонаступником якої є ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

іпотечний договір від 06 серпня 2010 року № 1641, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, з усіма додатковими угодами.

Скасовано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про іпотеку та обтяження, внесені на підставі: іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 543, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 545, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 547, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 550, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 552, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 554, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 540, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, правонаступником якої є ТОВ «Кавицький»; іпотечного договору від 06 серпня 2010 року № 1641, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосовування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року справу № 757/61632/16-ц призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року залишено без змін.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_8, який не брав участі у розгляді справи, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року.

Право на подання касаційної скарги ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що ухвалене апеляційним судом рішення впливає на його права та інтереси, оскільки предметом позову у цій справі є, у тому числі, визнання недійсними кредитного договору від 08 червня 2005 року № 340-Ф, укладеного між ним та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», та кредитного договору від 31 травня 2006 року

№ 602-Ф, укладеного між ним та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк». Тобто, первісним боржником за цими кредитними договорами був саме ОСОБА_8, у подальшому права за названим договором передані ОСОБА_2

Заявник, на обґрунтування поданої ним касаційної скарги, також зазначає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд навів доводи про відсутність у позивачів на момент укладення кредитних договорів будь-яких пов'язаних із ними суб'єктивних прав та законних інтересів, що виключало можливість їх порушення та відповідно застосування до спірних відносин наведених позивачами норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» про недійсність договорів. Апеляційний суд вважав, що суб'єктивні права від ОСОБА_1 щодо оспорювання договору в судовому порядку не перейшли до ОСОБА_2 та по суті залишились у ОСОБА_1 Таким чином, апеляційний суд вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_1, що дає йому право на подання касаційної скарги.

Суд дослідив касаційну скаргу, додані до неї документи, матеріали касаційного провадження, за результатами чого зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за поданою скаргою необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 389 ЦПК України право касаційного оскарження судових рішень мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Таким чином за правилом наведеної статті право на касаційне оскарження судового рішення пов'язується або з процесуальним статусом учасника справи, або з вирішенням судом першої та/або апеляційної інстанцій питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки особи, яка не брала участь у справі. Особа, яка не є учасником справи та не відноситься до осіб, які не брали участі у справі, якщо суд не вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, не вправі звертатися до суду касаційної інстанції зі скаргою на судові рішення, з якими не згідна.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні їх позовних вимог, цим судовим рішенням також не вирішено питання про будь-які права, свободи, інтереси та обов'язки сторін чи інших осіб, в тому числі заявника.

Висновок суду апеляційної інстанції у названому рішення про те, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не мали статусу сторони оскаржуваних кредитних договорів у момент їх укладення, а тому у них відсутнє право чи законний інтерес, які могли б бути порушені при їх укладенні та підлягали б захисту в судовому порядку згідно із заявленими у справі позовними вимогами, не може слугувати достатньою правовою підставою для висновку про існування у заявника самостійного права на оскарження зазначеного рішення в касаційному порядку. У такому висновку Верховний Суд виходить з того, що в оскарженому судовому рішенні жоден висновок не може тлумачитися як такий, що зроблений чи на користь, чи на шкоду заявникові.

Наявність самостійного права на позов у заявника у досліджуваних правовідносинах не може тлумачитися як така, що також дає йому право на касаційне оскарження зазначеного рішення.

Оскільки при ухваленні рішення від 19 жовтня 2018 року Апеляційним судом міста Києва не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_1, касаційний суд дійшов висновку, що названа касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки зазначене судове рішення не підлягає касаційному оскарженню заявником.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржувана ухвала не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний