Справа №487/1528/17 30.05.2018
Провадження №22-ц/784/711/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 489/2017/17 Категорія 43
Провадження № 22-ц/784/711/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача- Турченко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року, постановлене під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщенні суду о 15 год. 00 хв., у цивільній справі за позовом Заводського районного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 24.05.2016 р. до Заводського районного центру зайнятості (надалі - Заводський РЦЗ) звернувся ОСОБА_3, як особа, що шукає роботу. З 24.05.2016 р. по 04.01.2017 р. відповідач перебував на обліку як безробітна особа та отримував допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та наказу Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 р. «Про затвердження порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності». В подальшому, Заводським РЦЗ було проведено розслідування страхового випадку та складено акт від 04.01.2017 р. яким встановлено, що під час перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_3 отримував дохід (стипендію) від Надбузького професійного аграрного ліцею (філії) з 01.04.2016 р. по 30.06.2016 р. (довідка про отримання доходів № 190 від 15.12.2016 р.). Також позивач зазначив, що беручи до уваги той факт, що відповідач не повідомив про свою зайнятість, тобто про обставину, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач зобов'язаний повернути виплачену допомогу по безробіттю за період з 31.05.2016 р. по 11.12.2016 р. у сумі 24 648,53 грн. З метою досудового врегулювання спору 05.01.2017 р. за вих. № 06-30/14 на адресу відповідача було направлено претензію з пропозицією добровільного повернення незаконно отриманих коштів, проте 10.02.2017 р. дана претензія повернулася на адресу Заводського РЦЗ, тому були вжиті заходи щодо виклику відповідача до центру зайнятості для вручення претензії. 17.02.2017 р. ОСОБА_3 прийшов до центру зайнятості та написав заяву, що до 03.03.2017 року вирішить питання щодо навчання в філії Надбузького професійного аграрного ліцею та надасть підтверджуючі документи про те, що на момент звернення в Заводський РЦЗ не навчався в даному навчальному закладі, але жодних підтверджуючих документів відповідач так і не надав. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь Заводського районного центру зайнятості виплачену допомогу по безробіттю в сумі 24 648 грн. 53 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року позов Заводського районного центру зайнятості задоволено. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь Заводського районного центру зайнятості виплачену допомогу по безробіттю у сумі 24 648 грн. 53 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Заводського районного суду м. Миколаєва, посилаючись на незаконність рішення суду.

Позивач звернувся до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники позивача не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом було встановлено, що 24.05.2016 року до Заводського районного центру зайнятості звернувся відповідач ОСОБА_3, як особа, що шукає роботу. З 24.05.2016 р. по 04.01.2017 р. відповідач перебував на обліку як безробітна особа та отримував допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та наказу Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 р. «Про затвердження порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності». В той же час відповідач у період перебування на обліку в центрі зайнятості отримував дохід (стипендію) від Надбузького професійного аграрного ліцею (філії) з 01.04.2016 по 30.06.2016 та не повідомив про свою зайнятість, тобто про обставину, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю.

У звязку з тим, що відповідач не повідомив про свою зайнятість, а саме про обставину, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач зобовязаний повернути виплачену допомогу по безробіттю за період з 31.05.2016 р. по 11.12.2016 р. у сумі 24 648,53 грн. З метою досудового врегулювання спору 05.01.2017 р. за вихідним № 06-30/14 на адресу відповідача було направлено претензію з пропозицією добровільного повернення незаконно отриманих коштів, проте кошти до Заводського районного центру зайнятості поверненні не були.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь Заводського районного центру зайнятості виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 24 648,53 грн.

При цьому суд вважав заперечення відповідача проти цього не обґрунтованими, оскільки, відповідно до довідки від 15.12.2016 р., виданої Надбузьким професійним аграрним ліцеєм (філія) ОСОБА_3 дійсно навчався в філії НПАЛ за професією слюсар з ремонту с/ч машин, тракторист, водій з 01 вересня 2014 р. (наказ № 53-УДЗ від 27.08.2014 р.) і відрахований зі складу учнів з 30.06.2016 р. (наказ № 13В-УДЗ від 30.06.2016 р.) в звязку із закінченням навчання з професії виноградар, плодоовочівник (згідно наказу № 13-УДЗ від 15.05.2015 року переведений на професію «виноградар, плодоовочівник». Крім того, відповідно до довідки про доходи від 15.12.2016 року йому було нараховано 933,00 грн. за період з 01.04.2016р. по 30.06.2016р. А згідно наказу філії Надбузького професійного аграрного ліцею від 30.06.2016 року № 13 В-УДЗ про відрахування зі складу учнів, прийнятих на навчання за державним замовленням у звязку з випуском, ОСОБА_3 відрахований зі складу учнів як такий, що закінчив повний курс навчання і успішно склав державні випускні кваліфікаційні екзамени, у звязку із закінченням повного курсу навчання, відповідно до типових навчальних планів і програм та на підставі рішення державної кваліфікаційної комісії філії НПАЛ від 29.06.2016 року, протокол №5, та видано диплом.

Зазначені докази в судовому засіданні не спростовані, виданий Надбузьким професійним аграрним ліцеєм (філія) диплом на теперішній час є дійсним, вирок суду відносно посадових осіб, які нібито підробили цей диплом, на що посилався відповідач, суду надано не було.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи, а також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Одним з видів забезпечення за цим Законом (стаття 7) є допомога по безробіттю.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними.

Правовий статус безробітного визначений Законом України «Про зайнятість населення», а саме, як зазначено в підпункті 2 ч. 1 ст. 1 безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п.п.7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Зареєстрований безробітний це особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 1 ст. 4 зазначеного закону визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

У ст.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. №198 «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» зазначено, особам, які навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, а також особам, у яких відсутній страховий стаж, крім тих, що зазначені у частині другій статті 6 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не може бути надано статус безробітного.

У п. 1 ст. 37 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198 «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» зазначено, що Центр зайнятості припиняє реєстрацію зокрема з дня вступу на навчання за денною формою, встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживанням ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 4 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Мінпраці України та ПФУ України від 13.02.2009 № 60/62 (далі - Порядок № 60/62) для проведення перевірки центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійний фондом України шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Матеріалами справи встановлено, що на час звернення до Заводського районного центру зайнятості про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю та до 30.06 2016 року відповідач належав до категорії зайнятих осіб через навчання за денною формою у закладі професійно-технічної освіти, а саме в філії Надбузького професійного аграрного ліцею, про що свідомо не повідомив позивача при взятті на облік, а за такого не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність передбачених ч. 3 ст. 36 Закону № 1533 підстав для стягнення з відповідача безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що диплом про закінчення Надбузького професійного аграрного ліцею є підробленим, про що свідчить наявність кримінального провадження, за яким слідство не закінчено, не є підставою для скасування рішення, так як суд дав цим обставинам належну правову оцінку. При цьому колегія суддів враховує те, що, як правильно зазначив суд в рішенні, вирок суду відносно посадових осіб, які нібито підробили диплом відповідача, суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач після вступу до навчального закладу фактично не навчався в ньому, про переведення на навчання за професією «виноградар, плодовоовічник» не знав, державні випускні кваліфікаційні іспити не складав, диплом не отримував, кошти в сумі 933грн. йому нараховано не було, оскільки він не відкривав розрахункового рахунку для одержання цих коштів, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі. В той же час згідно повідомлення Надбузького професійного аграрного ліцею від15.05.2018р., наказів Надбузького професійного аграрного ліцею №1 З-УДЗ від 15 травня 2015р. та № 13 В-УДЗ від 30.06.2016р., відповідач навчався у даному навчальному закладі з 01 вересня 2014р. за професією «слюсар з ремонту с/г машин та устаткування, тракторист-машиніст с/г виробництва кат.А1,А20,В1, водій транспортних засобів кат. «С»». В звязку з закінченням терміну дії ліцензії надання послуг на цю професію та закриттям цієї професії, учням групи було запропоновано перейти навчатися за власним бажанням за іншою спеціальністю або відрахуватися. Відповідач згідно наказу №1 З-УДЗ від 15 травня 2015р. був переведений на професію «виноградар, плодовоовічник», регулярно отримував стипендію та був відрахований з навчального закладу 30 червня 2016 року в звязку з закінченням навчання. Заяву на відрахування до закінчення терміну навчання не писав. Стипендія йому була нарахована також і в квітні, травні та червні 2016р., яку він отримував. За довідкою про доходи за квітень-червень 2016р. за № 190 звертався сам відповідач, яку отримав 15 грудня 2016р.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що заяви про відрахування з ліцею не писав. Доказів того, що на час звернення до Заводського районного центру зайнятості про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю він був відрахований з Надбузького професійного аграрного ліцею не має.

Із наданої відповідачем копії диплому про закінчення Надбузького професійного аграрного ліцею вбачається, що відповідач в 2016р. закінчив навчання в Філії Надбузького професійного аграрного ліцею та здобув професію «Виноградаря, плодовоовічника». А із копії додатку до диплому кваліфікованого працівника вбачається, що відповідач складав іспити з предметів, що входили до курсу навчання, отримав відповідні оцінки за результатами їх складання, а також пройшов виробниче навчання, виробничу практику та державну кваліфікаційну атестацію з отриманням оцінок за це, які зазначені в додатку до диплому. Із пояснень відповідача в суді апеляційної інстанції вбачається, що з вимогами про визнання недійсним диплому чи про його анулювання він не звертався.

Крім того, отримання стипендії відповідачем в 2 кварталі 2016р. підтверджено даними ДПА, які надійшли на адресу позивача.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що на час звернення до Заводського районного центру зайнятості про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю, яке відбулося вже після його демобілізації, він не навчався в Надбузькому професійному аграрному ліцеї та не отримував стипендію, не підтверджені належними доказами та спростовуються наданими позивачем доказами по справі.

Не підлягають задоволенню також вимоги відповідача в апеляційній скарзі про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як за діючим ЦПК України апеляційний суд позбавлений повноважень направлення справи для розгляду до суду першої інстанції після апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, крім випадків прийняття рішення судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції(підсудності), чого не сталося в даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не є підставою для скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року