АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

21 травня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі судді-доповідача Шахової О.В., розглянувши клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору та вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху та надано строк для сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 67 500 грн.

16 травня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зменшення розміру судового збору разом з квитанцією про оплату судового збору у розмірі 2 000 грн за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На обґрунтування клопотання ОСОБА_2 посилається на те, що має скрутне матеріальне становище і розмір судового збору перевищує 5 % розміру її річного доходу, який вона мала за попередній календарний рік - всього 11 291,52 грн.

Також надає до суду довідку Державного центру зайнятості, де зазначено, що вона з січня 2017 року по 11 квітня 2017 року отримала дохід в розмірі 9928,29 грн, та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких сума доходу ОСОБА_2 за І та ІІ квартал 2017 року складає 9 854,30 грн та 1437,20 грн відповідно. Про доходи в ІІІ та ІVкварталах 2017 року інформація відсутня.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не надано підтвердження доказів того, що її майновий стан на момент подачі апеляційної скарги в квітні 2018 року перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, вважаю, що в задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору слід відмовити.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога сплати судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на що, апеляційнаскарга підлягає поверненню.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 136, 185, 356, 357 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року.

Апеляційну ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року - визнати неподаною та повернути.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ШаховаО.В.