АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1042/16-ц Номер провадження 22-ц/786/706/18Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Панченка О.О.,

суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Харченка В.Ф. в смт. Семенівка Полтавської області з ухваленням повного тексту судового рішення 29 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачем, з вини якого сталася ДТП, йому внаслідок отриманих легких тілесних ушкоджень була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 15 000 грн. Також вказував, що в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху, йому, позивачеві, від отриманих тілесних ушкоджень, були спричинені фізичні і моральні страждання, які потягли за собою згадування про негативні зміни у житті, переживання фізичних незручностей та дискомфорт, тимчасову відірваність від соціального життя, почуття образи та обурення від дій відповідача, переживання сильного емоційного стресу тощо. За таких обставин, просив позов задовольнити.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні позову у іншій частині відмовлено.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що при винесенні рішення судом було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неправильно встановлені та недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Зокрема, наголошує, що по-перше, суд не врахував вину самого позивача, оскільки ДТП сталося з вини обох водіїв, а тому розмір шкоди мав бути зменшений, по-друге суд не врахував скрутний матеріальний стан відповідача ОСОБА_2, що також є окремою підставою для зменшення шкоди і ,по-третє, як зазначив апелянт, позивач свій позов не довів, оскільки не надав суду доказів завдання йому моральних страждань.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 скаргу не визнав і пояснив, що незважаючи на вирок відповідач себе винним у вчиненні ДТП не вважає, своєї вини взагалі не визнає, не вибачається перед ним, а тому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2015 року, близько 6 години 30 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки " MITSUBISHI", модель " SPACE WAGON", р.н. НОМЕР_1, на 280 км. + 687 м. автодороги "Київ - Харків - Довжанський" в напрямку м. Києва, в селі Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області, не виконавши вимог п.п. 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України, при виконанні повороту ліворуч, виїхавши на смугу зустрічного руху та не пропустивши автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що рухався в зустрічному напрямку, скоїв зіткнення з даним транспортним засобом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ВАЗ 2107" ОСОБА_5 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а водій того ж автомобіля позивач по справі ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден на передній поверхні правого колінного суглобу, на тильній поверхні правої кисті в кількості 6, в середній частині тім'яної ділянки, на слизовій оболонці нижньої губи зліва, синець в ділянці підборіддя.

Перелічені тілесні ушкодження встановлені висновком судово - медичного експерта № 307 від 26.10.2015 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 9 березня 1017 року ОСОБА_2 визнано винним за зазначеною статтею КК України і засуджено до 4250 грн. штрафу.

Цивільний позов ОСОБА_3 у кримінальній справі не пред'являв.

Задовольняючи частково позов місцевий суд виходив з того, що вина відповідача доведена вироком суду, який набрав законної сили, а також пославшись на ту обставину, що від отриманих тілесних ушкоджень позивач зазнав фізичних страждань, що в сукупності із самим фактом ДТП завдало йому, окрім того душевних страждань, емоційної напруги та потребувало докладання додаткових зусиль для організації свого життя, прийшов до висновку про стягнення на його користь з ОСОБА_2 8000 грн. моральної шкоди. При цьому суд врахував зайнятість відповідача за межами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1188 ч.1 п.1 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи, що згідно наведених у вироку суду висновків експертів судової автотехнічної експертизи № 300 від 25.08.2016 р., та комплексної транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи № 193 від 29.06.2016 р. у діях водія ОСОБА_2 малися порушення п.п.10.1, 10.3 ПДР України, а в діях водія ОСОБА_3 малися порушення п.п. 12.3, 12.4 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв'язку з наставшими наслідками, слід дійти висновку, що ДТП, яка мала місце між сторонами, відбулася за обоюдною виною.

Тому в цій частині доводи апеляційної скарги є слушними. Однак враховуючи, що суд із заявлених 15000 грн. стягнув лише 8000 грн., прийнявши до уваги сімейний стан відповідача у зв'язку з режимом його роботи за кордоном, колегія суддів вважає такий висновок суду правильним.

Між тим, оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулася за обоюдною виною сторін по справі та враховуючи приблизно однакову ступень вини ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, то стягнута судом першої інстанції сума морального збитку відповідає принципам розумності і справедливості.

З наведених причин підстав для застосування правил ст. 1193 ЦК України, колегія судів не вбачає.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана каліцтвом, або іншим ушкодження здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом було правильно встановлено фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини, правильно застосовано матеріальний закон і визначено розмір моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються з підстав наведених вище, а також того, що позивач у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України свій позов довів, оскільки дійсно зазнав моральних і фізичних страждань.

Відповідач в свою чергу з позовом до суду не звертався.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згаданим вимогам дане судове рішення відповідає.

Питання розподілу судових витрат суд також вирішив правильно.

За таких обставин рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374 ч.п.1, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя : /підпис/ О.О. Панченко

Судді: /підпис/ О.А. Лобов /підпис/ В.М. Триголов

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ О.О. Панченко