Справа № 243/5477/15-ц
Провадження № 2/243/3/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Рудь Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу 243/5477/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, де зазначила, що 13 жовтня 2001 року вони із відповідачем уклали шлюб. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2014 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишила собі дошлюбне прізвище ОСОБА_1. Під час шлюбу за спільні кошти придбано транспортний засіб автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596. На придбання вказаного автомобіля зі згоди позивачки був оформлений кредит на імя відповідача в ТОВ «Просто-Фінанс», який був виплачений зі спільних коштів у 2013 році. Вказаний транспортний засіб зареєстрований у ВРЕР м. Словянська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на імя відповідача. Відповідач добровільно відмовляється вирішити питання про поділ транспортного засобу, який належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, з посиланням на ст. 60, 68, 70, 71 СК України, просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596(т.№1, а.с.3-5).

20 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, де крім обставин, зазначених у первісному позові в частині набуття спірного транспортного засобу у спільну сумісну власність подружжя, вказала, що спільне користування автомобілем із відповідачем внаслідок життєвих обставин неможливе, вона має водійські права та їй автомобіль потрібен, тому що з нею залишилася проживати дитина, і вона матиме змогу відвозити дитину на заняття, на природу тощо, Крім того, як зясувалося, відповідач не має наміру сплатити їй половину вартості спірного автомобіля одноразово у звязку із відсутністю у нього коштів.

За таких обставин, уточнила свої позовні вимоги та просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за нею право власності на автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596, та стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля у розмірі 34914 грн. 50 коп, а право власності відповідача на автомобіль припинити(т. № 1, а.с.111-112).

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення щодо первісного та зустрічного позовів, де зазначила, що автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596 вартістю 69829 грн. 00 коп. - визнати спільною сумісною власністю подружжя та залишити у власності ОСОБА_2, стягнувши з останнього на користь позивачки половину його вартості у розмірі 34914 грн. 50 коп., а також різницю вартості розподіленого майна(т. № 2 а.с.152-154).

28 жовтня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 до суду поданий зустрічний позов до ОСОБА_1, де відповідач зазначає, що дійсно, перебуваючи у шлюбі із позивачкою, був придбаний у кредит автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій. Разом з тим, окрім автомобіля, ними було придбане також інше майно, а саме:

Телевізор «Рейнфорд»у спальну кімнату, вартістю 800 грн.00 коп.;

Телевізор «LG», вартістю 1100 грн.00 коп.;

Телевізор «LG» у залу, вартістю 4000 грн.00 коп.;

Пральну машину «LG»автомат, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

Газову плиту «Грета», вартістю 6000 грн. 00 коп.;

Кухонний гарнітур, вартістю 4000 грн. 00 коп.,

Кондиціонер, вартість якого зі встановленням становила 5500 грн. 00 коп.;

Компютер з монітором, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

Диван «Єврокнижка» у спальну кімнату, вартістю 2600 грн. 00 коп.;

Диван в зал, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

Холодильник «Самсунг», вартістю 11000 грн. 00 коп.;

Дві шафи з комодом у спальну кімнату, вартістю 2700 грн. 00 коп.;

Стіл письмовий у спальну кімнату, вартістю 1700 грн. 00 коп.;

Шафа у передпокій, вартістю 2300 грн. 00 коп.,

Меблевий гарнітур( стінка) в зал, вартістю 9000 грн. 00 коп..

Вартість майна зазначена з урахуванням його зносу та становить 74700 грн. 00 коп.

Крім того за спільні кошти у квартирі, яка належить позивачці, були зроблені покращення, а саме:

Замінені деревяні: два вікна та балконні двері на пластикові на загальну суму 4300 грн.00 коп.;

Замінені три міжкімнатні двері на загальну вартість 4500 грн. 00 коп.;

Встановлено вхідні деревяні двері на суму 2300 грн. 00 коп.;

Встановлено вхідні металеві двері на суму 2400 грн. 00 коп.;

Проведено ремонт ванної кімнати та придбано унітаз, раковину, ванну на загальну суму 6000 грн. 00 коп;

Встановлено автономне опалення, на яке витрачено 27000 грн. 00 коп..

Всього вартість покращень становить 46500 грн.00 коп..

За таких обставин, з посиланням на ст. 60, 68, 70, 71 СК України, просив провести поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним право власності на :

диван в зал, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

пральну машину «LG»автомат, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

кондиціонер, вартість якого зі встановленням становила 5500 грн. 00 коп.;

меблевий гарнітур( стінка) в зал, вартістю 9000 грн. 00 коп.;

телевізор «LG» у залу, вартістю 4000 грн.00 коп.;

а всього на загальну суму 34500 грн. 00 коп..

За ОСОБА_1 визнати право власності на:

телевізор «Рейнфорд»у спальну кімнату, вартістю 800 грн.00 коп.;

телевізор «LG», вартістю 1100 грн.00 коп.;

газову плиту «Грета», вартістю 6000 грн. 00 коп.;

кухонний гарнітур, вартістю 4000 грн. 00 коп.,

компютер з монітором, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

диван в зал, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

холодильник «Самсунг», вартістю 11000 грн. 00 коп.;

дві шафи з комодом у спальну кімнату, вартістю 2700 грн. 00 коп.;

стіл письмовий у спальну кімнату, вартістю 1700 грн. 00 коп.;

шафу у передпокій, вартістю 2300 грн. 00 коп.,

а всього на загальну суму 37600 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість зроблених покращень у а загальну суму 23250 грн. 00 коп.( т. № 1, а.с.51-53).

17 листопада 2015 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду заперечення на зустрічний позов ОСОБА_2В до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, де зазначено, що ОСОБА_1 позов визнає частково, з посиланням на такі обставини.

Дійсно квартира № 59, розташована по вул. Ясній у м. Словянську Донецької області, де вони проживали разом із відповідачем, належить їй на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, за яким їй цю квартиру подарувала її бабуся ОСОБА_3.

ОСОБА_1 зазначає, що під час шлюбу вони із відповідачем придбавали майно, однак перелік майна та його вартість, зазначені у зустрічному позові відповідачем як такі, що придбані ними за спільні кошти під час спільного проживання у шлюбі, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами.

У звязку з цим вказує, що ними придбано:

Телевізор «Рейнфорд» в спальну кімнату, вартістю 800 грн. 00 коп.;

Пральну машину автомат «LG» модель 80150, вартістю 1643 грн., що підтверджується гарантійним талоном від 16 липня 2004 року(ціна 3000 грн. 00 коп. вказана відповідачем не відповідає дійсності);

Газову плиту «Дружковка», вартістю 300 грн.00 коп. Газової плити «Грета» вартістю 6000 грн. вони не придбавали, її немає у квартирі;

Кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, вартістю 1620 грн., що підтверджується гарантійним талоном від 29 березня 2008 року. У вартість кондиціонеру входила його установка(ціна 5500 грн. 00 коп. вказана відповідачем не підтверджена жодними документами);

Кухонний гарнітур, вартістю 4000 грн. сторонами не придбавався. Меблі, які залишилися в квартирі від бабусі позивачки було модернізовано, а саме:

придбано фасадні дверці в кількості 4 штуки (матеріал ДСП), та нова фурнітура: 4 кріплення для дверок, самоклейка, для бокових стінок, на загальну суму 200 грн. Ці меблі стоять на кухні, інших ніхто не купував.

Диван «Єврософа» було придбано за 1250 грн. 11 листопада .2007 року, що підтверджується товарним чеком № 98 ЧП ОСОБА_4( ціна дівану «Єврокнижка» на суму 2600 нічим не підтверджена)

Диван «Мадрид» було придбано 15 листопада 2010 року за 5200 грн., що підтверджується паспортом на виріб(вартість 8000 грн., яку зазначає відповідач, не підтверджена доказами);

Шафи «Антоніна» в спальну кімнату було куплено за 1700 грн. 30 грудня 2009 року, що підтверджується товарним чеком ФОП ОСОБА_5. Комод було придбано за 350 грн., чеку в немає. Вартість вказаних меблів, визначена відповідачем як 2700 грн. 00 коп. не підтверджена.

Стіл письмовий був придбаний для сина, який пішов у перший клас. Його вартість становить 450 грн. 00 коп., а не 1700 грн., як про це зазначає відповідач.

Шафа у передпокій, була придбана за 1150 грн., що підтверджується товарним чеком від 08 серпня 2009 року магазину «Алькор»( вартість 2300 грн. 00 коп.,зазначена відповідачем не підтверджена).

Всього майна під час шлюбу за спільні сумісні кошти було придбано на суму 14663 грн. 00 коп.

В квартирі позивачки також знаходилося майно її матері ОСОБА_6, яка його надала їм для того, щоб вони могли ним користуватися. До нього належить:

телевізор «LG» вартістю 3759 грн. 20 коп., на який у ОСОБА_6 є відповідні документи, та який відповідач вивіз з її квартири;

компютер з монітором вартістю 6120 грн.00 коп., придбаний ОСОБА_6 04 листопада 2010 року, що підтверджується чеками на 4206 грн. 00 коп., 1301 грн. 00 коп., 613 грн. 00 коп., роздруківкою по картковим рахункам ОСОБА_6, та подарований нею їх синові. Вказані обставини може підтвердити ОСОБА_7 в судовому засіданні.

Холодильник «Самсунг», вартістю 11000 грн. 00 коп., телевізора «LG» вартістю 1100 грн.00 коп., меблі в зал вартістю 9000 грн. 00 коп. у спільну сумісну власність подружжя вони не придбавали.

Щодо стягнення з позивачана користь відповідача ? частки розміру вартості покращень, які були зроблені під час їх спільного проживання, у квартирі, яка належить позивачу на праві особистої власності, позивач у своїх запереченнях проти зустрічного позову зазначає, що квартиру їй подарувала її бабуся, де вже були встановлені вікна та двері. Щодо вхідних металевих дверей, вартість яких, як зазначає позивач, становить 2400 грн., то вони не придбавалися під час їх спільного проживання, а були зроблені, ще коли квартира належала бабусі, з листа металу, придбаного нею за 100 грн. 00 коп. в 2001 році батько відповідача виготовив двері в бабусину квартиру. Вони були виготовлені та встановлені до укладення шлюбу з позивачем, тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

На ремонт в ванну кімнату ними було куплено плитку на суму 233 грн. 19 березня 2009 року. Ванну під час спільного проживання вони із відповідачем не міняли. Дійсно у 2006 році був замінений унітаз, тому що старий унітаз розбив сам відповідач.

Позивачка визнає, що її квартиру в 2006 році було переобладнано під індивідуальне газове опалення, однак із вартістю такого переобладнання, на яке вказує відповідач у зустрічному позові (27000 грн. 00 коп. )не погодилася та вказала, що вона становила 2865 грн. 36 коп. та складалася:

вартості технічних умов на індивідуальне газове опалення в сумі 13 грн. 55 коп.;

вартості проекту на суму 300 грн.00 коп.;

вартості дозволів водоканалу, горгазу, безпеки тощо на суми 13грн. 93 коп., 29 грн. 20 коп., 109 грн. 68 коп., 104 грн.00 коп. відповідно;

вартості газового котла «Вулкан» на суму 1245 грн. 00 коп., що підтверджується товарним чеком від 07 вересня 2006 року;

вартості газового лічильника «Gallus» на суму 320 грн. 00 коп., чек не зберігся;

вартості газової колонки Milia на суму 630 грн.00 коп., що підтверджується гарантійним талоном від 21 вересня 2006 року;

згідно із робочим проектом на установку незалежного джерела теплопостачання АДРЕСА_1, вбачається, що опалення к квартирі міститься вздовж вікон по довжині квартири, а довжина квартири складає 8,5 м., отже на заміну труб витратилося максимум 10 м. металево-пластпкових труб, вартість яких складала 100 грн.

Зазначає, що розмір витрат на ремонт, як і обсяг проведених робіт відповідачем не доведений.

Також зазначила, що дійсно, вони із ОСОБА_2 проживали в період шлюбу в квартирі № 59, розташованої в будинку № 21, по вулиці Ясній, в м. Словянську, яка належала її бабусі, та яку вона їй подарувала 24 квітня 2004 року. За зазначеною адресою вони проживали до 01 липня 2014 року. Вони виконували поточний ремонт у цій квартирі, оскільки користувалися нею. Вважає, що відповідач, як член сімї власника зобовязаний був брати участь у витратах по утриманню квартири та проведенню ремонту.

Позивачка посилається на норми ст.156 ЖК України, норми ЦПК України щодо обовязку доказування, вважає, що вартість проведених ремонтних робіт відповідачем не доведено і підстав для стягнення з неї будь якої суми за проведення ремонтних робіт у квартирі немає, просить в цій частині зустрічного позову відмовити.

Щодо розподілу спільного майна подружжя, то з урахуванням відомостей щодо наявності та вартості спільно придбаного майна, вважає за можливим провести розподіл спірного майна, за яким, визнати право власності за ОСОБА_2 із переданням йому майна, яке на сьогодні перебуває у неї:

Телевізор «Рейнфорд» в спальну кімнату, вартістю 800 грн. 00 коп.;

Диван «Єврософа» вартістю 1250 грн.;

Шафи «Антоніна» в спальну кімнату, вартістю 1700 грн.;

Стіл письмовий вартістю 450 грн. 00 коп.,

Газову плиту «Дружковка», вартістю 300 грн.00 коп.

Телевізор «LG» вартістю 3759 грн. 20 коп., який знаходиться у відповідача, також залишити йому на праві власності.

А всього визнати за відповідачем право власності на майно на загальну суму 8259 грн. 20 коп.

Визнати за нею право власності на:

Пральну машину автомат «LG» модель 80150, вартістю 1643 грн.;

Кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, вартістю 1620 грн.,;

Кухонний гарнітур, вартістю 200 грн.

Кутовий диван «Мадрид», вартістю 5200 грн.;

Шафу у передпокій, вартістю 1150 грн.

А всього визнати за нею право власності на майно на загальну суму 9963 грн.00 коп..

Різницю у вартості спільного майна в сумі 851 грн. 90 коп. стягнути з неї на користь відповідача(т. № 1, а.с.65).

08 лютого 2018 року позивачка подала до суду письмові пояснення щодо первісного та зустрічного позовів, в яких підтримує аргументи, висловлені у запереченнях проти зустрічного позову від 17 листопада 2015 року, крім того висловила аргументи щодо уточнення своєї позиції. Зокрема, позивачка у своїх письмових поясненнях вказує, що холодильник «Самсунг» під час шлюбу сторонами не придбавався, а користувалися вони холодильником «Норд», який вже був у користуванні та придбаний за 150грн. 00 коп.. Вже після розірвання шлюбу нею був придбаний влітку 2015 року холодильник «LG», на підтвердження чого долучено до матеріалів справи гарантійний талон. Щодо телевізора «LG», вартістю 1100 грн.00 коп., то слід зазначити, що ОСОБА_2 в період шлюбу продав його своїй матері ще в 2011 році. Щодо телевізору «Рейнфорд», то зазначає, що його вартість становить 100 грн.00 коп., а не 800 грн.00 коп..

Отже за таких обставин, позивачка визнає, що у її та відповідача спільній сумісній власності подружжя перебуває наступне майно:

Кутовий диван «Мадрид» в зал, вартістю 5200 грн.;

Пральна машина - автомат «LG» модель 80150, вартістю 1643 грн.;

Кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, вартістю 1620 грн.00 коп.;

Диван «Єврокнижка», вартістю 1250 грн.;

Дві шафи з комодом в спальну кімнату, вартістю 2050,00 грн.;

Стіл письмовий для дитини, вартістю 450 грн. 00 коп.,

Шафа у передпокій, вартістю 1150 грн.

Телевізор «Рейнфорд» в спальну кімнату, вартістю 100 грн. 00 коп.;

Газова плита «Дружковка», вартістю 300 грн.00 коп.;

Оздобленнякухонного гарнітуру, вартістю 200 грн.;

Автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596 вартістю 69829 грн. 00 коп.;

А всього майно на суму 83855грн. 00 грн., з яких 13963грн. 00 коп.- вартість меблів та побутової техніки, які перебувають у її користуванні та 69829 грн. 00 коп. вартість автомобіля, який перебуває у користуванні ОСОБА_2.

Щодо поділу майна, позивачка зазначає, що не заперечує проти того, щоб визнати право власності за ОСОБА_2 на:

Кутовий диван «Мадрид» в зал, вартістю 5200 грн.;

Пральну машину - автомат «LG» модель 80150, вартістю 1643 грн.;

Дві шафи з комодом в спальну кімнату, вартістю 2050,00 грн.;

Стіл письмовий для дитини, вартістю 450 грн. 00 коп.,

Газову плиту «Дружковка», вартістю 300 грн.00 коп.;

всього на суму 9643грн. 00 коп..

Визнати право власності за позивачкою на:

Кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, вартістю 1620 грн.00 коп.;

Диван «Єврокнижка», вартістю 1250 грн.;

Шафу у передпокій, вартістю 1150 грн.

Телевізор «Рейнфорд» в спальну кімнату, вартістю 100 грн. 00 коп.;

Оздобленнякухонного гарнітуру, вартістю 200 грн.;, а всього на суму 4320 грн. 00 коп..

Автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596 вартістю 69829 грн. 00 коп. - визнати спільною сумісною власністю подружжя та залишити у власності ОСОБА_2, стягнувши з останнього на користь позивачки половину його вартості у розмірі 34914 грн. 50 коп., а також різницю вартості розподіленого майна.

Щодо стягнення з позивачки проведених під час проживання у шлюбі покращень квартири, яка належить на праві особистої приватної власності позивачці, ОСОБА_1 підтримала аргументи, викладені у запереченнях до зустрічного позову, а також зазначила, щодо тих обставин, які не були викладені у запереченнях, вказавши, що раковина у ванній кімнаті вона замінила в 2017 році, тобто вже після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання із відповідачем.

Також зазначила, що згідно із висновком № 348/349 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 серпня 2017 року експертом Донецького НДІСЕ, вартість ремонтних робіт у квартирі складає 17798 грн. 00 коп. станом на момент проведення експертизи. Проведення вказаних робіт відноситься до поточного ремонту. За таких обставин наполягала на відмові у задоволенні зустрічного позову в цій частині, посилаючись на норми ст. 156 ЖК України та відповідну суддівську практику.

Щодо висновку експерта зазначила, що у висновку є неточності щодо вартості обладнання та часу його придбання. Так насос( вартість, якого за висновком становить 800 грн. 00 коп.) позивачка придбала після розірвання шлюбу, за 820 грн. 00 коп.( чек від 14 березня 2015 року), колонка(вартість якої за висновком експерта становить 2500 грн. 00 коп.), відповідно чеку коштувала 630 грн. 00 коп., що підтверджується гарантійним талоном від 21вересня 2006 року, котел(вартість якого відповідно експертного висновку становить 3650 грн. 00 коп), відповідно чеку від 07 вересня 2006 року коштував 1245 грн. 00 коп., вартість ванни за висновком експерта становить 750 грн. 00 коп., однак зазначена ванна дісталася від бабусі та під перебування у шлюбі сторонами не придбавалася.

Крім того, свідки пояснили, що всі вікна та двері в квартирі були встановлені попередніми власниками, отже в неї немає жодних доказів щодо їх вартості. В експертизі враховано вартість демонтажу, встановлення вікон та дверей на суму 845грн. 00 коп..

За таких обставин просить при визначенні вартості ремонтних робіт, зменшити їх розмір на вартість колонки на суму 1870 грн., вартість котла на суму 2405,00 грн. та виключити вартість насоса в сумі 800грн. 00 коп., вартість ванни в сумі 750грн. 00 коп., вартість установки та демонтажу вікон, дверей в сумі 845грн. 00 коп., всього на суму 6670,00 грн., визначивши вартість ремонтних робіт на суму 11128грн. 00 коп..

Зважаючи на вимоги позивача, враховуючи інтереси спільної неповнолітньої дитини, що проживає з позивачкою, просить провести розподіл майна з врахуванням вищевикладених обставин та відповідних ним доказів(т. № 2 а.с.152-154).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 первісний позов щодо поділу спільного майна подружжя підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, та пояснила, що на сьогодні вона вважає за можливе отримати грошову компенсацію за спірний автомобіль, в розмірі вартості ? частки автомобіля. Зазначила, що визнає вартість автомобіля, визначену відповідно до експертизи, яка була проведена у 2015 році, та просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за спірний автомобіль, в розмірі ? частки вартості автомобіля, що становить 34914 грн. 50 коп.

Щодо вирішення зустрічного позову, позивачка визнала його частково, підтримала свої аргументи, викладені у запереченнях до зустрічного позову та в письмових поясненнях.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 10 червня 2015 року, підтримала позовні вимоги своєї довірительки та просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за спірний автомобіль, в розмірі ? частки вартості автомобіля, що становить 34914 грн. 50 коп.

Щодо вирішення зустрічного позову представник позивачки підтримала позицію своєї довірительки, навівши доводи, аналогічні із доводами, викладеними у запереченнях до зустрічного позову та поясненнях позивачки.

В судове засідання 30.05.2018 року позивач та її представник не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов просив задовольнити. Крім того пояснив, що дійсно договір кредиту за яким ним були отримані у банку кошти для придбання автомобілю він оформив під час шлюбу із позивачкою на своє імя, однак фактично кошти на сплату кредиту надавала його мати. При цьому до сьогодні кредит за автомобіль ще не сплачений та спірний автомобіль перебуває у заставі банку.

В судове засідання 30.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 не зявився, надав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи., однак, з врахуванням того, що відповідач вже надавав пояснення по справі, поважних причин своєї неявки в судове засідання в заяві не навів, суд вважає за можливе розглянути дану справу без його участі, що не суперечить вимогам ст. 223 ЦПК України.

В ході розгляду справи судом було розвязано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення.

10 червня 2015 року, в порядку ст. 137 ЦПК України в редакції закону станом на момент подачі заяви, позивачкою було заявлено клопотання про витребування з МРЕВ УДАІ УМВС України в Донецькій області з обслуговування м. Словянська, м. Красний Лиман та Словянського району інформації щодо власника транспортного засобу марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596( т. № 1, а.с.16).

Судом клопотання задоволено на його розвязання було направлено запит.

10 червня 2015 року в порядку ст. 151-153 ЦПК України в редакції закону станом на момент подачі заяви, позивачкою було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596, та заборони здійснювати будь-які дії з цим майном, а саме: експлуатувати автомобіль. Забезпечення експлуатації автомобіля здійснити шляхом його відчуження та залишення на автостоянці, розташованої по вул. Юних комунарів у м. Словянську. Обовязок по його перебуванні на автостоянці покласти на позивачку(т.№1, а.с.17).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2015 року клопотання позивачки про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на транспортний засіб марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596. В частині вимог щодо заборони експлуатації автомобіля та його вилучення із залишенням на автостоянці відмовлено(а.с.21).

19 червня 2015 року позивачкою заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи(т.№ 1, а.с.29).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2015 року клопотання позивачки про призначення експертизи задоволено. Призначено автотоварознавчу експертизу спірного автомобіля. Проведення експертизи доручено експерту ОСОБА_9 Оплату за проведення експертизи покладено на позивачку. Провадження у справі зупинено(т.№ 1, а.с.33).

12 серпня 2015 року ухвалою суду провадження у справі відновлено у звязку із надходження висновку експерта(т.№ 1, а.с.41).

28 жовтня 2015 року Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області відхилено клопотання про відстрочення сплати судового збору, поданого відповідачем із зустрічним позовом 28 жовтня 2015 року(т.№ 1, а.с.54), а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя залишено без руху(т.№1, а.с.55).

Ухвалою суду від 17 листопада 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2В до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя обєднано із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2В про розподіл спільного майна подружжя в одне провадження(т. № 1, а.с.64).

17 листопада 2015 року задоволено клопотання позивачки про долучення заперечень із доказами до матеріалів справи, задоволено клопотання сторін про допит свідків(т. № 1, а.с.65-105).

20 листопада 2015 року задоволено клопотання позивачки про долучення до матеріалів справи заяви про уточнення позовних вимог та доказів(т. № 1, а.с.110-138).

07 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи(т. № 1, а.с.148).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2015 року клопотання відповідача про призначення експертизи задоволено. Призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо проведених у квартирі №59, розташованої по вул. Ясній, 21 у м. Словянську ремонтних робіт. Проведення експертизи доручено експерту ОСОБА_10. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача. Провадження у справі зупинено(т.№ 1, а.с.150).

30 травня 2016 року ухвалою суду провадження у справі відновлено у звязку із надходження висновку експерта(т.№ 1, а.с.199).

14 липня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання про проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи(т.№ 1, а.с.211).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2016 року клопотання відповідача про призначення експертизи задоволено. Призначено судову додаткову будівельно-технічну експертизу щодо проведених у квартирі № 59, розташованої по вул. Ясній, 21 у м. Словянську ремонтних робіт. Проведення експертизи доручено експерту ОСОБА_10. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача. Провадження у справі зупинено(т.№ 1, а.с.213).

28 листопада 2016 року ухвалою суду провадження у справі відновлено у звязку із надходження висновку експерта(т.№ 2, а.с.57).

24 лютого 2017 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду клопотання про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи(т. № 2, а.с.94).

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2017 року клопотання позивачки про призначення експертизи задоволено. Призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу щодо проведених у квартирі № 59, розташованої по вул. Ясній, 21 у м. Словянську ремонтних робіт. Проведення експертизи доручено судовим експертам ДНДІСЕ. Оплату за проведення експертизи покладено на позивачку. Провадження у справі зупинено(т.№ 2, а.с.98-100).

07 вересня 2017 року ухвалою суду провадження у справі відновлено у звязку із надходження висновку експерта(т.№ 2, а.с.132).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги по первісному позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази.

Вирішуючи первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . про поділ спільного майна подружжя, суд виходив з таких встановлених фактичних обставин, змісту спірних правовідносин та оцінки досліджених в судовому засіданні доказів.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2001 року. 27 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка відновила дошлюбне «Шефер». Рішення суду про розірвання шлюбу набрало чинності 09 грудня 2014 року. Відповідно до рішення суду від 27 листопада 2014 року встановлено, що спільне проживання сторін як подружжя припинено 29 травня 2014 року(т.№1, а.с.6, з.б.). Наведені обставини сторонами не заперечуються, ними визнаються, та підтверджені дослідженими у судовому засіданні свідоцтвом про одруження № 138203 серія І-НО(т.№1, а.с.5) та рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2014 року ( т.№1, а.с.6-8).

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі із ОСОБА_1, а саме 30 серпня 2008 року ОСОБА_2, був укладений кредитний договір № 9, за яким ТОВ «ПростоФінанс» надає ОСОБА_11 кредит в сумі 42700 грн. 00 коп. для придбання транспортного засобу марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі Y6D7772, рік випуску 2008, колір синій, обєм двигуна 1596. Договір укладений зі згоди дружини відповідача ОСОБА_12, та в інтересах сімї. Наведена обставина підтверджується договором кредиту та супутніх документів(т.№1, а.с. 9-11).

Відповідно до договору кредиту сторонами був придбаний вказаний автомобіль.

За змістом відповіді територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області № 31/5-1443-1600 від 23 травня 2018 року, згідно із інформацією НАІС ЄДР МВС станом на 17 год. 23 травня 2018 року, автомобіль марки ВАЗ 210934-20, номерний знак АН 5355ЕЕ, кузовY6D7772, рік випуску 2008, колір синій, свідоцтво про реєстрацію АНС-231104 від 30 серпня 2008 року, зареєстрований на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання Словянський район, Билбасівка, вул. 60 років Жовтня, 32-б.

Відповідно до висновку № 168 судового експерта автотовароведа ОСОБА_9Б.( свідоцтво судового експерта МЮ України № 10 від 03 липня 2015 року), складеного 07 серпня 2015 року дійсна ринкова вартість автомобіля ВАЗ 210934-20, державний номер НОМЕР_2, станом на період дослідження становить 69829 грн. 00 коп. (т.№ 1, а.с. 36-40).

Встановлюючи належність вказаного спірного автомобіля до спільного майна подружжя сторін та його вартість, суд виходив з таких представлених суду доказів.

Відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як видно із наданого суду кредитного договору, він укладений за письмовою згодою позивачки, в якому вона окрім погодження на укладення договору зазначає, що договір укладений в інтересах сімї та погашення за ним буде відбуватися із майна, що належить на праві спільної сумісної власності( т. № 1, а.с.9).

Суд зазначає, що відповідачем не наведених будь-яких вагомих аргументів щодо того, що спірний автомобіль не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Доводи відповідача щодо того, що на момент предявлення позову кредит за автомобіль повністю не погашений, а також що оплату кредитних коштів проводила його мати, не можуть бути прийняті судом, оскільки, наведені обставини відповідачем не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також тому що відповідно до ст. 65 СК України, навіть за наявності зазначених обставин спірний автомобіль є спільним майном подружжя, а тому може бути предметом поділу майна сторін, до того відповідач своїм процесуальним правом щодо звернення до суду із позовом про розділ спільного боргу по договору кредиту не скористався.

Сторони в судовому засіданні проти розміру вартості спірного автомобіля, визначеного відповідно до експертного висновку від 07 серпня 2015 року, не заперечували. За таких обставин, судом встановлено вартість спірного автомобіля в сумі 69829 грн. 00 коп. (т.№ 1, а.с. 36-40).

Сторони не дійшли згоди щодо розділу майна, звернувшись до суду із відповідними позовами.

Вирішуючи первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ автомобіля, суд виходив з таких міркувань.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Втім в судовому засіданні встановлено, що ні позивачем, ні відповідачем не було внесено на депозитний рахунок суду компенсаційних коштів, однак, позивач погоджується на залишення спірного автомобіля у власності ОСОБА_2 та стягнення з нього компенсації вартості ? частини автомобіля, без внесення ним на депозитний рахунок половини вартості майна в розмірі 37914,50 грн., про що вона зазначила в своїй заяві, у звязку з чим суд доходить до висновку про можливість задоволення її позову та розподілу спірного автомобіля саме таким чином: залишити його у власності відповідача, стягнувши з нього половину вартості автомобіля.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про поділ меблів та побутової техніки, суд виходив з таких міркувань.

Судом, на виконання положень п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» та відповідно до поданих сторонами доказів, встановлено що за час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбане наступне майно.

Крім автомобіля сторонами також було придбано побутову техніку та меблі, а саме:

Пральну машину автомат «LG» модель 80150, наявність якої підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 130); вартістю 1643 грн.00 коп., яка підтверджується гарантійним талоном від 16 липня 2004 року(т. № 1 а.с.89),

Кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 129); вартістю 1620 грн.00 коп., яка підтверджується гарантійним талоном від 29 березня 2008 року(т. № 1 а.с.89);

Диван єврософа «Еліт», наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 128); вартістю 1250 грн. 00 коп., яка підтверджується товарним чеком № 98 ЧП ОСОБА_4 11 від листопада .2007 року(т. № 1 а.с.87);

Диван «Мадрид» в зал, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 127); вартістю 5200 грн., яка підтверджується паспортом т.№1 від 15 листопада 2010 року (т. № 1 а.с.92);

Дві шафи «Антоніна» у відпочивальню, наявність яких підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 128); вартістю 1700 грн.00 коп., яка підтверджується товарним чеком ФОП ОСОБА_5 на дві Шафи «Антоніна» (т. №1 а.с.86);

Шафу у передпокій «Александра», наявність якої підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 125); вартістю 1150 грн., яка підтверджується товарним чеком від 08 серпня 2009 року магазину «Алькор» від 30 грудня 2009 року (т. № 1 а.с.85);

фасадні дверці в кількості 4 штуки (матеріал ДСП), та фурнітура: 4 кріплення для дверок, самоклейка, для бокових стінок на загальну суму 200 грн. 00 коп, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 93-95);

Телевізор «LG» у залу, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 127); вартістю 3759 грн. 20 коп., яка підтверджується чеком (т.№1 а.с.90);

Комод у спальню, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці( т. № 1, а.с.128), вартістю 300 грн. 00 коп., яка підтверджується середніми даними коньюктури ринку.

Телевізор «Рейнфорд» у спальну кімнату, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 128); вартістю 800 грн. 00 коп., яка підтверджується середніми даними коньюктури ринку.

Телевізор «LG», наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 131); вартістю 900 грн., яка підтверджується середніми даними коньюктури ринку

Газову плиту «Дружковка», наявність якої підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 96, 126); вартістю 800 грн.00 коп., яка підтверджується середніми даними коньюктури ринку.

Стіл письмовий, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 129); вартістю 450 грн. 00 коп., яка підтверджується середніми даними коньюктури ринку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Встановлюючи обсяг та вартість предметів побутової техніки та меблів, суд виходив з таких мотивів

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи поведінку сторін, які не дійшли згоди щодо обсягу та вартості спірного майна, однак клопотання про призначення експертизи суду не заявляли, суд вирішуючи спір, виходить із представлених у судовому засіданні доказів.

Так на підтвердження наявності та вартості майна, позивачкою надані суду фотозображення та документи, що підтверджують придбання предметів побуту, їх вартість.

Суд приймає до уваги фотозображення, надані позивачкою на підтвердження наявності вищепереліченого майна, оскільки зображені на них предмети домашнього побуту узгоджуються із наданими підтверджуючими документами на майно, в яких дати придбання майна охоплені періодом спільного проживання сторін. Крім того, суд враховує, що відповідачем не представлено суду жодних спростовуючих вищенаведені аргументи доказів, а також визнано, що вказані фотографії дійсно зроблені у квартирі, в якій вони проживали разом із позивачкою.

Судом також приймаються до уваги документи, а саме чеки та гарантійні талони, відповідно до яких видно вартість придбаного майна та час їх придбання, а також особу, яка придбала відповідні товари.

Отже, при визначенні розміру вартості пральної машини, кондиціонеру, дивану у відпочивальню єврософа «Еліт», дивану «Мадрид» в зал,двох шаф «Антоніна» у відпочивальню, шафи у передпокій «Александра», суд приймає до уваги доводи позивачки, оскільки вони підтверджуються документами та вказане майно, зазначеними вище( т. №1, а.с.85,86,87, 89,92, 125,127, 128,129), та не приймає до уваги доводи відповідача в цій частині, оскільки вони не підтверджені жодними допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо наявності та вартості телевізорів (два телевізори марки «LG» та одного марки «Рейнфорд»), газової плити, комода, письмового стола, суд виходив з таких міркувань.

Сторони не дійшли згоди щодо наявності цих предметів побутової техніки та меблів, їх належності їм на праві спільної сумісної власності та їх вартості на час розгляду справи.

Разом з тим, як видно із представлених суду фотозображень, у квартирі знаходиться:

три телевізора, а сам: один у відпочивальні, марки «Рейнфорд», два других у кухні та залі, марки «LG»;

газова плита «Дружковка» у кухні;

письмовий стіл та комод у кімнатах.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивачки в тій їх частині, що телевізори марки «LG» відсутні у їх з відповідачем спільній власності подружжя, оскільки один він продав своїй матері, а інший належить її матері ОСОБА_13. З врахуванням тієї обставини, що позов про поділ даного майна був поданий відповідачем, і спільність права власності подружжя презюмується чинним СК України, позивачкою не надано суду доказів, які б спростовували твердження відповідача щодо наявності у них на праві власності двох телевізорів марки «LG», які в свою чергу підтверджуються даними фотозображень та чеком( т. № 1, а.с.90, 127,131). Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_6 в тій їх частині, що телевізор марки «LG» у вітальню був нею придбаний та їй належить, оскільки документів, які б підтверджували ту обставину, що власником цього телевізора є саме мати позивачки суду не надано, а враховуючи наявність телевізора у квартирі за останнім спільним проживанням сторін( т.№1, а.с. 127), та родинних звязків свідка із позивачкою, суд приходить до висновку, що самі по собі показання свідка ОСОБА_6 про придбання цього предмета побутової техніки нею не є достатніми, щоб зробити висновок, що згаданий телевізор належить саме свідкові. Суд зазначає, що наявний у матеріалах справи чек на придбання товару марки «LG», вартістю 3759 грн. 20 коп. (т.№1 а.с.90), містить лише інформацію про марку та вартість товару, однак з вказаного документу не видно ким був придбаний товар, а тому зважаючи на його наявність та знаходження телевізору у квартирі, де сторони спільно проживали під час перебування у шлюбних відносинах, суд приймає чек до уваги лише як джерело інформації щодо вартості телевізору марки «LG», який знаходиться у вітальні.

Суд приймає до уваги аргументи позивачки в тій їх частині, що подружжям придбано під час спільного проживання газову плиту «Дружковка», а такої газової плити як «Грета» ними не придбавалося та не приймає до уваги доводи відповідача, який наполягав на зворотньому, оскільки доводи позивачки підтверджуються представленими суду фотозображеннями, відповідно до яких у 2015 році у квартирі стояла плита «Дружковка», наданими суду гарантійним талоном та чеком на придбання плити «Hansa»( т.№2, а.с.93), відповідно до яких ця плита придбана після розірвання шлюбу, натомість відповідачем не представлено суду жодних доказів в обґрунтування своєї позиції.

Разом з тим, суд змушений наголосити на тому, що в частині визначення вартості двох телевізорів марки «LG» та «Рейнфорд» відповідно, газової плити «Дружковка», комоду, письмового стола, сторонами не надано жодних доказів, до того ж як відповідач, так і позивачка наполягали на вартості цих предметів побуту, яка випливає лише з їх пояснень у судовому засіданні, однак жодною стороною не висловлене клопотання про призначення відповідної товарознавчої експертизи, за якою можливо б було визначити ринкову вартість предметів побуту на час розгляду справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони своєю поведінкою щодо здійснення своїх процесуальних прав свідомо створюють такі умови за якими суд позбавлений можливості встановити реальну вартість спірного майна, що в свою чергу дозволяє суду сумніватися у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконанні обовязків щодо подання доказів в цій частині позовних вимог.

У звязку з цим, враховуючи те, що першочерговим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб( ст.2 ЦПК України), суд приходить до висновку про можливість застосування ч.7 ст. 81 ЦПК України, за якою визначено можливість суду щодо збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

З огляду на викладене, на підставі ч.7 ст. 81ЦПК України, суд в частині визначення вартості майна, а саме: телевізорів марки «LG» та «Рейнфорд» відповідно, газової плити «Дружковка», комоду, письмового стола, вважає за можливе вирішити це питання виходячи із середньої вартості цих товарів із врахуванням коньюктури ринку продажу таких товарів, що підтверджується відповідними даними інтернетресурсу OLX та скриншотами сторінок з інтернетресуру.

Суд також приймає до уваги доводи позивачки щодо відсутності меблевого гарнітуру у кухню, оскільки такі доводи підтверджуються фотозображеннями кухонного гарнітуру, де видно, що дійсно вказані меблі перероблені, та показаннями свідка ОСОБА_14, який ствердив, що допомагав робити заміну дверцят у старому кухонному гарнітурі. Враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів наявності кухонного меблевого гарнітуру, доводи позивачки не спростовано, суд приходить до висновку, що до спільного майна подружжя слід віднести фасадні дверці в кількості 4 штуки (матеріал ДСП), та фурнітура: 4 кріплення для дверок, самоклейка, для бокових стінок, наявність якого підтверджується зображенням на фототаблиці(т.№1, а.с. 93-95); на загальну суму 200 грн. 00 коп.

Суд відхиляє аргументи відповідача в частині наявності такого спільного майна подружжя, як:

компютер з монітором, вартістю 8000 грн. 00 коп.;

холодильник «Самсунг», вартістю 11000 грн. 00 коп.;

меблевий гарнітур( стінка) в зал, вартістю 9000 грн. 00 коп., виходячи з таких міркувань.

Так відповідно до показань свідка ОСОБА_6 саме нею було придбано компютер у листопаді 2010 року для онука, сина сторін, за її власні кошти, а також білий меблевий гарнітур у вітальню.

Суд приймає до уваги вказані показання свідка, оскільки вони дані під присягою та підтверджуються трьома заказами покупця № КТНН-132971, № КТРР-132961 та № КТНН-133003 від 04 листопада 2010 року на им'я ОСОБА_6 на суми 4206 грн. 00 коп., 1301 грн. 00 коп., 613 грн. 00 коп., виписками по рахунку ОСОБА_6В.з ПриватБанку від 09 липня 2015 року, відповідно до якої 04 листопада 2010 року було здійснено декілька операцій по видачі готівки на суму 1000 грн.00 коп., 4000 грн. 00 коп., 1100 грн. 00коп., 400 грн. 00 коп. (т.№ 1, а.с.98-99) та чеком на ноутбук на суму 10017 грн. 00 коп. від 16 січня 2017 року, який за твердженням свідка вона віддала своєму онукові взамін компютера, яким на сьогодні вона користується сама.

Також відповідно до пояснень у судовому засіданні свідка ОСОБА_6, нею був придбаний меблевий гарнітур( стінка) в зал, вартістю 9000 грн. 00 коп..

Суд приймає до уваги вказані показання свідка, оскільки вони дані під присягою та підтверджуються фотозображеннями(т. № 1, а.с.177), двома чеками від 31 грудня 2013 року з магазину у м. Краматорську на суми 1000 грн. та 2999 грн., та замовленням на вітальню білого кольору з підсвіткою, де зазначено прізвище замовника ОСОБА_6, на суму 3999 грн. 00 коп. , виписка по рахунку ОСОБА_6 з ПриватБанку від 09 липня 2015 року, відповідно до якої 31 грудня 2013 року було здійснено операція по видачі готівки на суму 2800 грн.00 коп., памятка щодо догляду за меблями ( т. № 1, а.с.134 -136).

Щодо наявності холодильника «Самсунг», вартістю 11000 грн. 00 коп., суд також відхиляє доводи відповідача, оскільки ним не надано суду жодних даних про те, що такий холодильник був придбаний ним та позивачкою під час спільного проживання. Натомість в судовому засіданні досліджено фотозображення холодильника «LG»та гарантійний талон на нього (т.№ 1, а.с.126, т.№ 2 а.с.90-91), які у своїй сукупності підтверджують доводи позивачки щодо придбання цього предмету побутової техніки після розірвання шлюбу із відповідачем.

За таких обставин, в судовому засіданні достовірно встановлено, що зазначене майно не належить сторонам, і в цій частині позовних вимог відповідачем не представлено жодного переконливого доказу протилежного.

Суд вважає за можливе провести поділ меблів та побутової техніки відповідно до обсягу та вартості спільного майна подружжя, встановленого в ході судового розгляду, виходячи з рівності часток у спільному майні, позиції сторін, вартості та призначення предметів побуту, їх необхідності для сторін.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за відповідачем ОСОБА_2 слід визнати право власності на:

Диван «Мадрид» в зал, вартістю 5200 грн.,

Газову плиту «Дружковка», вартістю 800 грн.00 коп.;

Дві шафи «Антоніна» у відпочивальню, вартістю 1700 грн.00 коп. с комодом, вартістю 300 грн.,

Телевізор «LG» у кухні, вартістю 900 грн.,

Пральну машину автомат «LG» модель 80150, вартістю 1643 грн.00 коп.,

А всього на майно на загальну суму 10543 грн. 00 коп., зі сплатою позивачці ОСОБА_6 А,В, різниці у вартості майна в сумі 656 грн. 90 коп.;

За позивачкою ОСОБА_1 Визнати право власності на:

Кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, вартістю 1620 грн.00 коп.;

Фасадні дверці в кількості 4 штуки (матеріал ДСП), та фурнітура: 4 кріплення для дверок, самоклейка, для бокових стінок на загальну суму 200 грн. 00 коп,

Шафу у передпокій «Александра», вартістю 1150 грн.,

Диван єврософа «Еліт», вартістю 1250 грн. 00 коп.,

Стіл письмовий, 450 грн. 00

Телевізор «LG» у залу, наявність вартістю 3759 грн. 20 коп.,

Телевізор «Рейнфорд» у спальну кімнату, вартістю 800 грн. 00 коп.,

А всього на майно на загальну суму 9229 грн.20 коп..

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення компенсації за проведення ремонтних робіт у майні, що належить позивачці, суд виходив з таких міркувань.

В судовому засіданні також встановлено, що під час шлюбу сторони проживали спільно у квартирі позивачки, яка належить їй на праві особистої приватної власності з 24 квітня 2004 року, що визнається сторонами та підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором дарування квартири, показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_6В.(а.с.70-73).

У вказаній квартирі зареєстровані та фактично проживають позивачка із спільної с відповідачем дитиною ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2( а.с.76).

Під час проживання у шлюбі, у період часу, у 2005-2006 роках, сторонами було проведено ряд робіт по поліпшенню житлового приміщення. Вартість ремонтних робіт, відповідно до висновку експерта № 348/349 від 28 серпня 2017 року(за виключенням вартості металопластикових вікон та міжкімнатних дверей) розрахована з урахуванням вартості матеріалів на момент проведення експертизи та складає 17798 грн. 00 коп.(т.№ 2, а.с.121-131).

Відповідно до вказаного експертного висновку та пояснень експерта ОСОБА_17 в судовому засіданні проведені ремонтні роботи відносяться до поточного ремонту.

Вирішуючи питання щодо вартості проведених ремонтних робіт у квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності, суд виходив з таких мотивів

У зустрічному позові в обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що під час спільного проживання із позивачкою в її квартирі було проведено ряд поліпшень, а саме:

Замінені деревяні: два вікна та балконні двері на пластикові на загальну суму 4300 грн.00 коп.;

Замінені три міжкімнатні двері на загальну вартість 4500 грн. 00 коп.;

Встановлено вхідні деревяні двері на суму 2300 грн. 00 коп.;

Встановлено вхідні металеві двері на суму 2400 грн. 00 коп.;

Проведено ремонт ванної кімнати та придбано унітаз, раковину, ванну на загальну суму 6000 грн. 00 коп;

Встановлено автономне опалення, на яке витрачено 27000 грн. 00 коп..

Всього вартість покращень становить 46500 грн.00 коп..

Позивачка обставини, викладені у зустрічному позові визнала частково, стверджувала, що такі роботи, як встановлення металопластикових вікон, міжкімнатних дверей та зовнішніх дверей були проведені попереднім власником її бабусею. Визнала, що дійсно у 2006 році було проведене автономне опалення, вартість якого становить 2865 грн. 00 коп., а ремонтні роботи у ванній кімнаті становлять 233 грн.00 коп. (вартість кахлів).

На перевірку доводів сторін з цього питання судом було призначено ряд експертиз.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_10Ю, № 211/7 від 01 березня 2016 року, вартість проведених ремонтно-будівельних робіт, а саме:

Заміна вікон на пластикові(два вікна, вікна та балконні двері);

Заміна трьох міжкімнатних дверей;

Встановлення вхідних дверей(залізних та деревяних);

Ремонт ванної кімнати( укладка кахлів, обшивка стін, заміна каналізаційних труб, встановлення раковини, унітаза, ванної),

Встановлення автономного опалення(встановлення котла, газового лічильника, радіаторів опалення, газового лічильника, газової колонки)

Вартість перелічених поліпшень з урахуванням нормативних і технологічних умов становить 61024 грн. 00 коп. (т. № 1, а.с.155-198)

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_10Ю, № 231/7 від 11 листопада 2016 року, роботи по:

заміні вікон на пластикові(два вікна, вікна та балконні двері);

заміні трьох міжкімнатних дверей;

встановленню вхідних дверей(залізних та деревяних);

ремонту ванної кімнати( укладка кахлів, обшивка стін, заміна каналізаційних труб, встановлення раковини, унітаза, ванної),

встановленню автономного опалення(встановлення котла, газового лічильника, радіаторів опалення, газового лічильника, газової колонки)- це роботи, які виконані в порядку невідємних поліпшень, оскільки здійснені заходи спрямовані на поліпшення фізичного(технічного) стану майна та його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення ринкової вартості квартири АДРЕСА_2.

Заміна вікон на пластикові(два вікна, вікна та балконні двері) була виконана у 2005 році, або після 2005 року;

Заміна трьох міжкімнатних дверей та встановлення вхідних деревяних дверей були виконані у 2006 році;

Встановлення вхідних дверей(залізних) було виконане раніше ніж у 2004 році;

Ремонт ванної кімнати( укладка кахлів, обшивка стін, заміна каналізаційних труб, встановлення раковини, унітаза, ванної) та встановлення автономного опалення(встановлення котла, газового лічильника, радіаторів опалення, газового лічильника, газової колонки) були виконані у 2006 році.

Вартість перелічених поліпшень з урахуванням ступеню зносу 56149 грн. 00 коп. (т. № 2, а.с.15-47).

Відповідно до висновку № 348/349 судової будівельно-технічної експертизи Донецького НДІСЕ від 28 серпня 2017 року, вартість ремонтних робіт, відповідно до висновку експерта № 348/349 від 28 серпня 2017 року(за виключенням вартості металопластикових вікон та міжкімнатних дверей) розрахована з урахуванням вартості матеріалів на момент проведення експертизи та складає 17798 грн. 00 коп.

Щодо вартості пластикових вікон та дверей, експертом зазначено, що внаслідок відсутності інформації про фізичні та конструктивні характеристики матеріалу, з якого зроблені металопластикові вікна та балконні двері, їх вартість не врахована при обрахуванні вартості всіх ремонтних робіт.

Роботи по:

заміні вікон на пластикові(два вікна, вікна та балконні двері);

заміні трьох міжкімнатних дверей;

встановленню вхідних дверей(залізних та деревяних);

ремонту ванної кімнати( укладка кахлів, обшивка стін, заміна каналізаційних труб, встановлення раковини, унітаза, ванної),

встановленню автономного опалення(встановлення котла, газового лічильника, радіаторів опалення, газового лічильника, газової колонки)- є проведенням поточного ремонту.

Внаслідок відсутності лабораторної бази у Донецькому НДІСЕ , проведення дослідження по встановленню строків виконаних робіт в квартирі АДРЕСА_3 не уявляється можливим. (т.№ 2, а.с.121-131).

Суд приймає до уваги висновок № 348/349 судової будівельно-технічної експертизи Донецького НДІСЕ від 28 серпня 2017 року, оскільки його структура та оформлення відповідає вимогам «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, він проведений на підставі діючих нормативних актів, методик, рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Щодо висновків первинної та додаткової експертизи судового експерта ОСОБА_10Ю, № 211/7 від 01 березня 2016 року та № 231/7 від 11 листопада 2016 року відповідно , суд не приймає їх до уваги, оскільки висновки не повною мірою відповідають вимогам нормативних документів у галузі будівництва, оскільки у первинній експертизі застосовані норми, які не діяли на час проведення експертизи та вказані будівельні матеріали, які не використовуються у сучасному будівництві, у додатковій експертизі некоректно визначено час проведення ремонтних робіт. Зазначені недоліки експертних висновків викладені у рецензіях на них, які суд приймає до уваги, оскільки в них чітко викладені обґрунтування позиції рецензента щодо недоліків первинної та додаткової експертизи( т. № 2, а.с.176-182).

Суд приймає до уваги пояснення експерта ОСОБА_18, за якими експерт під присягою розяснила свій висновок та пояснила, що наведені ремонтні роботи можна віднести до поточного ремонту, оскільки у даному випадку вони хоч і є невідємними поліпшеннями, однак були направлені не на істотне поліпшення житла, а на підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання. Вартість робіт визначена з урахуванням зносу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вартість ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_4, (за виключенням вартості металопластикових вікон та міжкімнатних дверей) розрахована з урахуванням вартості матеріалів на момент проведення експертизи та складає 17798 грн. 00 коп. як зазначено саме у висновку експерта № 348/349 від 28 серпня 2017 року.

Виходячи з аналізу доказів, зібраних під час судового розгляду, суд зазначає, що доводи відповідача щодо вартості проведення ремонтних робіт у квартирі, яка належить на праві власності позивачки, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_15, який є двоюрідним братом позивачки та її мати ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердила, що у 2001 році її мати та бабуся позивачки ОСОБА_3 придбала квартиру № 59, розташовану у будинку № 21 по вул. Ясній у м. Словянську, після чого влітку 2001 року до цієї квартири вселилися її дочка та зять. Зазначила, що вікна та міжкімнатні двері замінювала її мати приблизно у 2003 році, тобто на той час як ще була власницею цієї квартири. У 2002 -2003 роках також були встановлені залізні вхідні двері. У 2005-2006 роках дійсно позивачка та відповідач провели ремонтні роботи по автономному опаленню і у ванній кімнаті.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні ствердив, що він разом із подружжям проживав у квартирі, а тому може ствердити, що подружжя проживало у квартирі з 2001 року. Може ствердити, що заміну вікон та дверей здійснювала його бабуся ОСОБА_3, яка на той час була власницею квартири.

Судом також досліджені письмові докази, представлені позивачкою:

Технічні умови на індивідуальне газове опалення № 03/4518 від 31 серпня 2006 року із квитанцією до прибуткового касового ордеру на суму 13 грн.55 корп. Від 30 серпня 2006 року (т. №1,а.с.77), робочий проект на облаштування незалежного джерела теплопостачання у АДРЕСА_5(зазначення дати 2006 рік) із проплатили(т. №1,а.с.78-80, 82), гарантійний талон на газову колонку(т. № 1, а.с. 81) та паспорт на газовий лічильник із товарними чеками( т. № 1, а.с.83-84).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що та обставина, що період часу проведення ремонту ванної кімнати та переобладнання системи опалення на індивідуальну систему становить 2005-2006 роки, визнається сторонами, ними не оспорюється, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 С Р. Т а ОСОБА_6 в судовому засіданні та письмовими доказами.

Щодо вартості та періоду часу, у який відбулися заміна вікон та дверей, суд в цій частині не приймає доводи відповідача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у зібраних по справі доказах, не підтверджені експертним шляхом та спростовані показаннями свідків у судовому засіданні.

Вирішуючи зустрічний позов в частині стягнення коштів за проведення поліпшень у квартирі, яка належить позивачці, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ч.2 ст. 62 СК України, якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

У п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», зокрема розяснено що право вимагати стягнення на витрати на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сімї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них ст. ;x=11&aas;y=11#w12">156 ЖК обовязок.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач вселився до квартири АДРЕСА_2 у 2001 році, де постійно проживав до 29 травня 2014 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, як член сімї власника квартири зобовязаний був приймати участь у ремонті, відповідно до вимог ст. 156 ЖК України.

В судовому засіданні встановлено, що сторони проживаючи у квартирі, яка належить на праві власності позивачці, у 2005-2006 роках проводили спільно ремонтні роботи, до яких входив ремонт ванної кімнати та переобладнання опалювальної системи на автономну.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами під час проживання у шлюбу не було укладено будь-яких договорів щодо розміру участі у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Сторонами не надано суду жодних доказів того, що це питання було предметом розгляду в суді та існує рішення по суті спору.

За таких обставин, виходячи із загальних засад щодо шлюбу, визначених СК України, зважаючи на встановлену судом вартість ремонту на суму 17798 грн.00 коп., ? частка витрат становить участь відповідача у проведені ремонтних робіт становить 8899 грн.00 коп..

С уд зазначає, що, зважаючи на відсутність будь-яких домовленостей сторін з приводу розміру участі відповідача у витратах, передбачених ч.4 ст. 156 ЖК України, поняття перевищення цих витрат є оціночним та повинно бути вирішено судом на підставі встановлених під час розгляду справи обставин.

Суд зважає на те, що квартирі було здійснено переобладнання опалювальної системи, де було встановлено котел, колонку, проведено ремонт ванної кімнати, разом з тим, суд зазначає, що після вказаних робіт, сторони проживали майже вісім років у квартирі. Відповідач нарівні із власником квартири користувався проведеними поліпшеннями, при цьому будь-яких інших поліпшень у цей період часу у квартирі не проводилося.

Отже за таких обставин, враховуючи розмір витрат, на ремонт квартири, який для відповідача становить 8899 грн.00 коп., час, яким відповідач нарівні із власником користувався житлом, висновки експерта, за яким ремонтні роботи за своїм характером слід віднести до поточного ремонту, суд вважає, що затрати на ремонт жилого приміщення здійснені відповідачем не перевищували покладений на нього ст.156 ЖК обовязок по проведенню цього ремонту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в позові про відшкодування витрат на проведення поліпшень слід відмовити.

Суд також зазначає, що оскільки ремонтні роботи у квартирі позивачки були проведені з метою підтримання у належному стані житла та проживання у ньому, і саме ця обставина встановлена судом під час розгляду справи, підстав застосування ч.2 ст. 62 СК України у суду немає.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходив з таких мотивів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по первісному позову, суд зазначає, що позивачкою надано квитанцію про сплату судового збору від 10 червня 2015 року, відповідно до якої позивачкою ОСОБА_1 сплачено за подання позову судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.(Т.№ 1 а.с.1).

Крім того позивачкою надано суду квитанцію до прибуткового касового ордеру від 07 серпня 2015 року щодо оплати проведення експертизи спірного транспортного засобу на суму 350 грн.00 коп..

Щодо оплати правової допомоги, то позивачкою надано квитанцію від 10 червня 2015 року з оплати представництва в суді на суму 700 грн. 00 коп. та відповідно квитанцію від 10 червня 2015 року на суму 800 грн.00 коп.за складання процесуальних документів (складання позовної заяви, заяв про забезпечення доказів та витребування доказів (т. № 1, а.с.114, 115, 116).

Судом первісний позов задоволено частково, а саме визнано право власності на 1/2 частку спірного автомобіля та відмовлено у компенсації вартості спільного автомобіля. За таких обставин, враховуючи що розмір позовних вимог незважаючи на часткове задоволення позову залишився незмінним та становить 1/2 частку вартості автомобіля, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки всієї суми судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп. та судових витрат на проведеної експертизи по визначенню вартості спірного автомобіля в сумі 350 грн. 00 коп..

Витрати на правову допомогу підтверджені договором на надання таких послуг та квитанціями, де визначено вартість послуг та їх зміст. Аналіз вказаних представлених документів з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що розмір вказаних витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а тому підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивачки.

Вирішуючи питання по розподілу судових витрат по зустрічному позову, суд зазначає, що відповідачем надано суду:

квитанцію № 13958815 від 29 жовтня 2015 року про сплату ОСОБА_2 судового збору на суму 606 грн. 00 коп.(Т. № 1, а.с. 62)

витяг з договору на представництво інтересів № 7 від 10 вересня 2015 року та ордер серії ДН № ООО, 19833, за якими договір на надання юридичних послуг був укладений із адвокатом ОСОБА_19А.(т. № 1, а.с.46-47), яка приймала участь у судових засіданнях 28 жовтня, 17 листопада, 20 листопада, 07 грудня 2015 року, 11 липня, 14 липня 2016 року, після чого договір був розірваний(т.2, а.с.66)

квитанцію № 10 від 17 серпня 2015 року, де зазначено витрати на правову допомогу за складання позовної заяви на суму 500 грн. 00 коп.;

квитанцію № 11 від 17 серпня 2015 року, де зазначено витрати на ведення цивільної справи про поділ спільного майна подружжя на суму 1500 грн. 00 коп. (т.№1, а.с.132-133).

Суд приймає до уваги вищевказані документи і приходить до висновку, що витрати на правову допомогу відповідача, зважаючи на участь захисника на початку процесу є обгрунтованими та пропорційними до предмету спору.

Разом з тим, враховуючи те що позовні вимоги відповідача задоволені частково, суд приходить до висновку про можливість задоволення судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

За таких обставин сума судових витрат, яка підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача по зустрічному позову становить 416 грн.96 коп.(розмір задоволених позовних вимог по зустрічному позову в сумі 9886 грн. 10 коп. становить 16% від суми заявлених позовних вимог в розмірі 60600 грн. 00 коп.. Відповідно 416 грн. 96 коп. становить 16% від загальної суми судових витрат в розмірі 2606 грн. 00 коп.).

Суд зазначає що на відповідача покладалися оплата судових експертиз, однак суду не надано підтверджуючих документів такої оплати відповідачем із зазначенням суми оплати такої експертизи.

В судовому засіданні встановлено, що позивачкою по зустрічному позову також було здійснено витрати на проведення повторної експертизи.

Наведена обставина підтверджується рахунком № 68 від 21 березня 2017 року, яким визначено вартість експертизи в сумі 4605 грн. 36 коп. та актом № 348/349 про перерахування ОСОБА_1 грошей на проведення повторної експертизи( т. № 2, а.с.108,119- 120 ( супровідний лист 28.08.2017 вих. 348/349).

За таких обставин, з відповідача на користь позивачки слід стягнути вартість проведеної експертизи пропорційно задоволених вимог в сумі 3868 грн.20 коп.( 4605 грн. 36 коп. - 736.80(16% від витрат).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Судом встановлено, що з врахуванням всіх обставин справи, з відповідача на користь позивачки по первісному позову підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 1971 грн. 80 коп. та 3868 грн.00 коп. судових витрат по зустрічному позову, а з позивачки на користь відповідача по зустрічному позову судові витрати на загальну суму 416 грн.96 коп..

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість сплати відповідачем позивачці різниці у судових витратах в сумі 5423 грн.04 коп.((1971.80+3868 грн. 00 коп.)-416 грн.96 коп.).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 16,25,328, 356-358, 364, 367,368,392 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70,71 СК України, ст.ст.4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 265, 273, ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати автомобіль марки FUAH0007_VAZ_Autotechnology, модель 21093, реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов Y6D7772, 2008 року випуску, синього кольору спільною власністю подружжя, залишивши даний автомобіль у власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_4, місце проживання Словянський район, Билбасівка, вул. 60 років Жовтня, 32-б на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 грошову компенсацію ? частини вартості автомобіля в розмірі 34914 (тридцять чотири тисячі девятсот чотирнадцять) грн. 50 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

* диван «Мадрид» вартістю 5200 ( п'ять тисяч двісті) грн. 00 коп.,

* газову плиту «Дружковка», вартістю 800 ( вісімсот)грн.00 коп.;

* дві шафи «Антоніна» у відпочивальню, вартістю 1700(тисяча сімсот) грн.00 коп. с комодом, вартістю 300(триста) грн.00 коп.,

* телевізор «LG» у кухні, вартістю 900 ( дев'ятсот)грн.00 коп.,

* пральну машину автомат «LG» модель 80150, вартістю 1643 ( тисяча шістсот сорок три)грн.00 коп.,

а всього на майно на загальну суму 10 543(десять тисяч п'ятсот сорок три) грн. 00 коп., зі сплатою ОСОБА_1 різниці у вартості майна в сумі 656 (шістсот п'ятдесят шість) грн. 90 коп..

Визнати право власності за ОСОБА_1 на:

* кондиціонер DIGITAL модель DAC 09 R, вартістю 1620(тисяча шістсот двадцять) грн.00 коп.;

* фасадні дверці в кількості 4 штуки (матеріал ДСП), та фурнітура: 4 кріплення для дверцят, самоклейка, для бокових стінок на загальну суму 200( двісті) грн. 00 коп.,

* шафу у передпокій «Александра», вартістю 1150(тисяча сто п'ятдесят)грн. 00 коп.,

* диван єврософа «Еліт», вартістю 1250(тисяча двісті п'ятдесят) грн. 00 коп.,

* стіл письмовий, 450(чотириста п'ятдесят) грн. 00

* телевізор «LG»вартістю 3759( три тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять)грн. 20 коп.,

* телевізор «Рейнфорд» вартістю 800(вісімсот) грн. 00 коп.,

а всього на майно на загальну суму 9 229 ( дев'ять тисяч двісті двадцять дев'ять)грн.20 коп..

У задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ компютеру з монітором, холодильника «Самсунг», меблевого гарнітуру(стінка) у вітальню, газової політики "Грета", меблевого гарнітуру у кухню, відшкодування компенсації витрат на проведення ремонтних робіт - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у судових витратах по первісному та зустрічному позовах в сумі 5423( п'ять тисяч чотириста двадцять три) грн. 04 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 01 червня 2018 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_20