ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1859/15-ц
Провадження № 2/210/138/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" листопада 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Реви К.В.,

представника позивача за первісним позовом

та відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та за уточненим зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, котра діє в свої інтересах, та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_3, третя особа, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про вселення в житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 14 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачами за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 12 листопада 2015 року до суду подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, третя особа, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про вселення в житлове приміщення. На протязі розгляду справи зустрічний позов було уточнено.

В обґрунтування первісних позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначив те, що він відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації від 11 березня 1992 року та внесеного в реєстрову книгу №165 сторінку №13 запис №36113 є власником житлового будинку №16 по вулиці Партизанська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Згідно даних домової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина позивача, та доньки відповідача ОСОБА_4 від попереднього шлюбу: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5. З грудня 2012 року відповідачі не проживають у вказаному будинку, хоча і зареєстровані за цією адресою. Перешкод в користуванні даним будинком він не чинить, дверні замки не змінював. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у будинку, на них нараховується плата за комунальні послуги, зокрема за послуги з централізованого постачання холодної води та вивіз твердих побутових відходів. Кожен місяць він оплачує комунальні послуги, при цьому відповідачі за нараховані на них послуги кошти не сплачують. Таким чином, він змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за мешканців, які фактично не проживають у будинку. Місце фактичного проживання відповідачів йому невідомо. У звязку з цим він вимушений звернутись до суду, та просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування домоволодінням, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зазначили те, що 11 грудня 1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. По теперішній час вони являються подружжям, оскільки їх шлюб не розірвано. Фактично ОСОБА_4 та три її доньки від першого шлюбу ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 почали спільно проживати з ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16 з 01 вересня 1991 року та вести спільне господарство. Під час спільного проживання ОСОБА_4 з доньками вкладала всі матеріальні та фізичні зусилля для благоустрою даного домоволодіння, створення комфортабельних умов для проживання, придбання побутової техніки та сплати комунальних послуг. Всі кошти, отримані ОСОБА_4 від продажу квартири, яка належала їй з доньками по праву особистої приватної власності, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд.№17, кв.№16 та домоволодіння, яке вона отримала у спадок від батьків за адресою: Волинська область, Турійський район, смт. Турійськ, вул. Пролетарська, буд.№7, були витрачені на ремонт домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16. З 1998 року ОСОБА_4 працювала головою квартального комітету на вулиці Партизанській м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та суміжних вулицях. ОСОБА_9 час праці на даній посаді вона допомагала сусідам вирішувати побутові проблеми, приймала активну участь в забезпеченні ветеранів війни квартирними телефонами, займалась видачею довідок та виконувала посадові обовязки в межах своєї компетенції. У звязку з тим, що ОСОБА_10 довго не працював, він фактично знаходився на утриманні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 Більш того, ОСОБА_4 регулярно надавала матеріальну допомогу його рідному синові від першого шлюбу на лікування від наркоманії. Зважаючи на хворобу сина, ОСОБА_10 почав зловживати алкогольними напоями та вести антисоціальний спосіб життя. Спочатку ОСОБА_3 вигнав ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на вулицю, а потім і ОСОБА_4 05 лютого 2008 року у ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_8. ОСОБА_5 має юридичний статус одинокої матері. Неповнолітня ОСОБА_8 також значиться зареєстрованою за спірною адресою. Фактично ОСОБА_4 та її доньки на даний час не має доступу до домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16, де вони зареєстровані та де знаходиться їх майно. ОСОБА_10 погрожує застосувати до них фізичну силу у разі, якщо вони зявляться в даному домоволодінні. ОСОБА_3 змінив замки та повністю унеможливив доступ до домоволодіння та всього їхнього майна. У звязку з цим вони вимушені фактично проживати в орендованому житлі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, буд.№9, кв.№9. Незважаючи на це та усвідомлюючи високу відповідальність за дане домоволодіння, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 регулярно сплачують рахунки по комунальним послугам, що підтверджується копіями розрахункових квитанцій, які додані до матеріалів зустрічної позовної заяви. Також ОСОБА_4 окремо несе витрати по договору страхування домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16. Вирішити питання вселення їх в домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16 з ОСОБА_3 в добровільному порядку не можливо, оскільки він повністю відсторонився від членів своєї родини та не бажає спілкуватися на цю тему. У звязку з цим вони вимушені звернутись до суду із зустрічною позовною заявою про вселення. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_8 не проживають у домоволодінні за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16 з поважних причин, внаслідок того, що ОСОБА_3 унеможливив їх доступ до домоволодіння. Враховуючи викладене просять суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, та винести рішення, котрим вселити їх в домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 всі витрати, повязані зі сплатою судового збору. У задоволенні первісних позовних вимог просять відмовити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 при розгляді справи присутнім не був, скористався правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3, - ОСОБА_2, який був присутній в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. При цьому, представник зазначив, що ОСОБА_3 не заперечує проти залишення на реєстраційному обліку за спірною адресою неповнолітньої дитини відповідача ОСОБА_5

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 при розгляді справи присутніми не були, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будучи присутньою у попередніх судових засіданнях ОСОБА_4 проти первісних позовних вимог заперечувала, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у зустрічному позові. ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 кожна окремо надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві, проти первісних позовних вимог заперечували. До матеріалів справи долучено письмові заперечення на первісну позовну заяву.

Представник третьої особи за зустрічним позовом Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради до суду не зявився, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надавав. Будучи присутнім у попередньому судовому засіданні представник третьої особи заперечував проти зняття з реєстраційного обліку неповнолітньої дитини, питання щодо зняття з реєстраційного обліку інших відповідачів, чи вирішення питання про їх вселення, залишив на розсуд суду.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що знає ОСОБА_4 давно, їх діти ходили разом до школи. Знає її як хорошу людину. Раніше ОСОБА_4 приходила до неї в бібліотеку, де вона працювала. Потім стала рідше ходити. Потім прийшла, говорила, що стали погано жити з ОСОБА_3 Знає, що вони прожили 24 роки. ОСОБА_4 розповідала їй, що ОСОБА_3 кілька разів її виганяв, вона поверталася. Востаннє вигнав її, забрав ключі, літом, в серпні 2014 року. Потім вона на початку січня 2015 року бачила їх в поліклініці. Обох бачила, біля кабінету хірурга, розмовляли на підвищених тонах. ОСОБА_4 говорила, що їй треба прийти додому, забрати хоч якісь речі. ОСОБА_3 говорив, що її речей в будинку немає. Потім ще влітку, йдучи по вулиці, бачила ОСОБА_4 на городі й вирішила, що вони вже помирилися. Вона сказала, що ні, в дім ОСОБА_3 її не пускає. Особисто з ОСОБА_3 вона ніколи не спілкувалася. Вказувала на те, що особисто при ситуаціях, коли ОСОБА_3 когось виганяв з будинку вона не була, все це їй відомо лише зі слів самої ОСОБА_4 Остання також розповідала їй, що проживає на зємній квартирі. В будинку та на подвірї за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16, вона ніколи не була, тільки проходила повз їх будинок, та бачила ОСОБА_4, коли та працювала на городі.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що знає сімю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1992 року. Вона з ОСОБА_3 працювала в одному цеху. Потім познайомилася з його дружиною і трьома її дітьми, яких він привіз з-під Одеської області, вони були тоді дружньою сімєю, він навіть забрав матір ОСОБА_4, разом її доглядали. Організаційними питаннями в домі займалася ОСОБА_4 Сварки почалися коли ОСОБА_3 пішов з комбінату і влаштувався на фірму, був виконавчим директором, на нього списали гроші. ОСОБА_4 продала квартиру. ОСОБА_3 зірвався, почав випивати. У ОСОБА_3 є син, він наркоман, ОСОБА_4 теж його утримувала, давала гроші. Останній час, 2011, 2012 роки, коли ОСОБА_4 сказала, що більше не буде, ОСОБА_3 почав більше випивати, були скандали, до бійок доходило. Він побив доньку ОСОБА_2. ОСОБА_4 перший час жила в неї, він її вигнав, в неї не було одежі, він у неї забрав ключі. Вони туди кілька разів ходили разом, речі вона не забрала, він її не пустив, в дім вона попасти не може. Він сказав, що її в домі більше не буде. Вона до нього зверталась кілька разів, щоб повернув речі. Він привів в будинок жінку, вона ходила в Олениному одязі. Там залишилися Оленині речі, цінні речі, меблі, техніка. Він не дає доступ у дім, в двір. До 2014 року скандали дійшли до того, що ОСОБА_3 сказав, що її місця там немає. Там жила жінка, яка сказала, щоб її там не було. Йшли перепони зі сторони співмешканки ОСОБА_3 Раніше ОСОБА_3 добре відносився до дітей ОСОБА_4 від першого шлюбу, діти до нього тягнулися. Раніше це була дуже дружня сімя. Спірний будинок, це будинок батьків ОСОБА_3 ОСОБА_4 проводила газ, воду до будинку. Вона купувала стінку, дивани, крісло. Все придбане практично було за гроші ОСОБА_4 В неї був мамин дім. Коли в ОСОБА_3 були неприємності, за її кошти витягали його з проблем, вона вносила кошти за рахунок продажу. Він виганяв її щоразу коли випє. Востаннє в 2014 році. Ключі в неї він забрав, вона віддала. Певний час жила в неї, тимчасово у доньки, вона була впевнена, що повернеться. Вони з нею приходили чотири рази. Там її речі, шуба, дорогоцінності, він не повернув. Вони приходили, до них ніхто не виходив. У ОСОБА_4 нічого немає. Їй немає куди йти. Оформляла землю ОСОБА_4, приватизацію платила вона. Коли ОСОБА_3 вигнав ОСОБА_4, прийшла інша жінка. Це був 2014 рік. Оленина донька ОСОБА_2 пішла з дому, після того як він її побив. Вони з ОСОБА_4 подруги. З 2012 року вона бачила ОСОБА_3 шість разів. ОСОБА_4 має трьох дітей. Оля старша, ОСОБА_2 середня, ОСОБА_12 молодша. Оля живе в Чехії з 2012 року. Саша після сварки пішла на квартиру, він її вигнав. Це розповідали спільні знайомі. ОСОБА_9 не знає. Живе в Москві. Оля заміж не виходила. В неї дві доньки, мати-одиначка. На 2014 рік була неофіційно заміжня. В неї був співмешканець. Приблизно пішла з дому в 2013-2014 року, разом зі своєю дитиною. з 2011 року вона пішла з дому, в неї був цивільний чоловік, вони винаймали житло. Саша створила сімю приблизно вісім років тому. Чоловіка в неї не було. Таня пішла з дому разом з ОСОБА_4. Олена платила за комунальні послуги.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (том №1, а.с.4, 5) відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації від 11 березня 1992 року та внесеного в реєстрову книгу №165 сторінку №13 запис №36113 є власником житлового будинку №16 по вулиці Партизанська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та власником земельної ділянки, на котрій розташований будинок (том №1, а.с.97-104).

Згідно даних домової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина позивача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (том №1, а.с.138), та доньки відповідача ОСОБА_4 від попереднього шлюбу: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (том №1, а.с.7-10).

Даний факт також підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області (том №1, а.с.79, 80, 81, 82).

З грудня 2012 року відповідачі не проживають у вказаному будинку, хоча і зареєстровані за цією адресою, що підтверджується відповідним актом (том №1, а.с.11).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому числі те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В свою чергу відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «Протоколу та протоколів N2, N4, N7 та N11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 не будучи власниками житлового будинку, залишаються зареєстрованими у ньому, однак при цьому тривалий час не проживають за місце реєстрації, оскільки фактично мешкають за іншою адресою, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору оренди житлового приміщення. При цьому про житло не турбуються, комунальні послуги не сплачують, внаслідок реєстрації відповідачів власник будинку позбавлений права відчужувати та вчиняти інші повязані з цим дії, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 дійсно чинять позивачу ОСОБА_3 перешкоди на право володіння, користування та розпорядження зазначеним домоволодінням. Тому вимога позивача щодо визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування домоволодінням підлягає задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останніх з реєстрації в цьому приміщенні.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, то суд посилається на наступне.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_9 змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правова природа оцінки доказів полягає в зобов'язанні суду оцінити кожну обставину з позицій її первинності, тобто яка зі сторін спочатку висунула її в якості підстави для вимоги або заперечення, і, виходячи з цього, відносити до тягаря доказування позивача чи відповідача.

Судом також встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 має неповнолітню дитину, - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 (том №1, а.с.240), котра також значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (том №1, а.с.241).

При цьому, питання про зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не ставить, та не заперечує проти знаходження дитини на реєстраційному обліку за спірною адресою.

Згідно акту від 02 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 вже більше року чинить перешкоди ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16 (том №1, а.с.149).

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що другий акт складено в червні 2015 року, тобто після звернення ОСОБА_3 до суду із первісним позовом. Згідно першого акту, відповідачі не проживають за спірною адресою з 2012 року. Те саме стосується і наданих до суду ОСОБА_4 квитанцій про нібито сплату комунальних послуг, всі вони датовані числами, після надходження до суду первісного позову, крім того, мають по одиночний характер сплати комунальних послуг.

Такими чином відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не надано до суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 чинив їм перешкоди у користуванні житловим будинком до моменту звернення останнього до суду, того, що вони зверталися до суду за захистом свого порушеного права, якщо вважали його таким, а продовжували проживати за іншою адресою до початку розгляду справи, та проживають там до сих пір. Одна із відповідачів, донька ОСОБА_4 як встановлено взагалі проживає та працює на теперішній час за кордоном.

До показів свідків, допитаних у судовому засіданні суд також ставиться критично, оскільки вони є близькими знайомими ОСОБА_4, та не були безпосередніми очевидцями обставин того, що ОСОБА_3 перешкоджає відповідачам у користуванні житлом, а все їм відомо лише зі слід самої ОСОБА_4

З урахуванням вищенаведеного, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 не надано суду доказів щодо чинення перешкод у користуванні домоволодінням, тому суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у звязку із тим, що суд прийшов до переконання про недоведеність зустрічних позовних вимог, судові витрати компенсації не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 82, 247, 258, 263-265, 354, 355 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, буд.№16.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, котра діє в свої інтересах, та інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_3, третя особа, - Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради про вселення в житлове приміщення, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 09 листопада 2018 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, адреса реєстрації та проживання: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Партизанська, 16;

- відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса фактичного проживання: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 9/9.

Суддя: Н. Ю. Вікторович