Номер провадження 2-з/495/235/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3. третя особа - державний нотаріус Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3. третя особа - державний нотаріус Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 22.12.2017 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, яку згодом уточнила, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0502, яка знаходиться у м. Білгород-Дністровський по вул.. Толбухіна, 13 та житловий будинок № 13, що розташований за адресою Одеська область м. Білгород-Дністровський вул. Толбухіна, 13.

Дану заяву обгрунтовує тим, що оспорбівані нею договори були укладені під тиском та шляхом введення в оману відповідачкою, іншого житла у позивачки не має.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини з яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивачки частково, з огляду на наступне.

У відповідності до заявлених позовних вимог житловий будинок та земельна ділянка, є предметом розгляду справи та позивачем заявлена вимога про визнання договорів дарування щодо майна недійсними. Відсутність обмеження на відчуження спірного майна дає відповідачу можливість відчужити спірне майно іншій особі з метою уникнення виконання рішення суду.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; інше.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до цього Закону державна реєстрація обтяжень нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі прав органами державної реєстрації прав на підставі ухвали суду про накладення арешту на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд звертає увагу відповідача, що забезпечення позову шляхом накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Стаття 153 ЦПК України: залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч.5). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч.7).

З викладених підстав, вирішуючи питання щодо зустрічного забезпечення, суд вважає за необхідне не вимагати від позивача зустрічного забезпечення, оскільки обраний захід забезпечення позову, як вище було зазначено, не впливає на матеріальний стан відповідача як власника спірного майна, не призведе до понесення додаткових витрат, тобто, застосований вид забезпечення позову не може завдати відповідачу будь-яких збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Також судом приймається до уваги обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав не обмежує позивача у володінні та розпорядженні її мвайном.

Враховуючи, що представником позивачки надано до матеріалів справи договір дарування частки домоволодіння, а саме на 53/100 часток домоволодіння під № 13, розташованого в м. Білгород-Дністровський вул. Толбухіна, заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3. третя особа - державний нотаріус Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0502, яка знаходиться за адресою: м. Білгород-Дністровський по вул.. Толбухіна, 13, до розгляду справи по суті.

Накласти арешт на 53/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою Одеська область м. Білгород-Дністровський вул. Толбухіна, 13 до розгляду справи по суті.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк предявлення даної ухвали до виконання три роки з наступного дня після ухвалення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: