Єдиний унікальний номер 725/3724/18
Номер провадження 2/725/574/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 в інтересах позивача звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі під час якого у них 20.02.2018 року народився син ОСОБА_4. Разом з тим, спільне життя у сторін не склалось та на даний час вони проживають окремо, при цьому їх спільний син проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, а відповідач в достатньому розмірі матеріально не допомагає утримувати хлопчика.

Зазначала, що у звязку з перебуванням у декретній відпустці по догляду за дитиною, позивач не має змоги матеріально забезпечувати себе та дитину, а тому вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_3 також підлягають стягненню аліменти на її утримання, оскільки останній офіційно працює в Регіональному сервісному центрі МВС в Чернівецькій області та має стабільний заробіток про що свідчить довідка про його доходи за останні шість місяців в сумі 95713,18 грн.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу.

На вказану позовну заяву відповідач подав відзив, зміст якого в судовому засіданні підтримав частково, зокрема позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав в повному обсязі але заперечував проти задоволення позову про стягнення коштів на утримання дружини. Вказував на те, що йому не відома причина неприязних стосунків, які склались між ним та позивачкою, остання не приймає від нього допомоги щодо утримання сина, яку він надає добровільно, а також вважає, що остання не потребує додаткових коштів на своєї утримання, оскільки матеріально забезпечена. Зазначав, що у власності позивача перебуває рухоме та нерухоме майно, вона приймає участь у підприємницькій діяльності своїх батьків від здійснення якої отримує дохід. Посилався також на те, що його щомісячний дохід є недостатнім для сплати коштів на утримання крім дитини також і матері до досягнення хлопчиком трьох років, оскільки єдиним джерелом його доходу є заробітна плата, яка є незначною, враховуючи реальний розмір фактично отриманих грошових коштів за поточний рік в сумі 64949,90 грн.

Позивач в судове засідання не зявилась, в її інтересах діяла представник, яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема не заперечував проти задоволення вимог позивача про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їх спільного сина, при цьому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що позивач матеріально забезпечена, оскільки має у власності квартиру та автомобіль, а також їй допомагають батьки, натомість єдиним джерелом його доходу є заробітна плата, при цьому її розмір не є значним так як він є державним службовцем. Також зазначав, що позивачем у тексті позовної заяви, при посилання на розмір його заробітної плати, не враховано податків та єдиного соціального внеску, які стягуються з заробітної плати, а тому розмір нарахованої платні та фактично отриманої значно відрізняється.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, 20 лютого 2018 року у сторін народився син ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 8).

На даний час хлопчик проживає разом з матірю та дана обставина в судовому засіданні визнана представником позивача та відповідачем, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, працює на посаді завідувача сектора організації закупівель Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області та за період з 01.12.2017 року по 31.05.2018 року йому нараховано заробітну плату в сумі 95713,18 грн., а за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року ним фактично отримано заробіток в розмірі 64949,90 грн., при цьому доказів перебування на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять (а/с 9,10, 29).

З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що, як позивач, так і відповідач зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Враховуючи вище наведене, а також враховуючи визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, що не суперечить закону, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та/або доходу останнього щомісячно та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дитини, його гармонійного розвитку та не порушуватиме прав відповідача.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Так, як вбачається з відмітки на поштовому конверті, позивач звернулась до суду з даним позовом 12.07.2018 року.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до вимог ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

З системного аналізу ст. 84 СК України вбачається, що матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини надавати матеріальну допомогу дружині, у звязку з чим посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на наявність у власності позивача рухомого та нерухомого майна є безпідставними.

Разом з тим, як вбачається з копії довідки про доходи відповідача, загальна сума його доходу за період з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року, що отриманий ним на руки становить 64949,90 грн., при цьому розмір щомісячного заробітку є мінливим та доказів наявності у нього інших джерел доходів, рухомого та нерухомого майна матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що за умови сплати відповідачем аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини його заробітку, ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу також і дружині в такому самому розмірі, а саме 1/4 частини його заробітку щомісячно до досягнення сином трьох років.

Враховуючи вище наведене, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням можливостей відповідача, його матеріального становища, відсутність у нього інших джерел доходу окрім заробітної плати, зобовязань по сплаті аліментів на утримання сина, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення грошових коштів на її утримання в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина.

Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 84, 104, 105, 110, 112-115 180, 181, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 листопада 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна