Справа № 2/243/374/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

при секретарі Хміль О.М.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Слов'янську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, де з 2004 року є зареєстрованою відповідач по справі - ОСОБА_2, у шлюбі з якою він перебував до 08 листопада 2016 року. Позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_2 з листопада 2016 року почала проживати окремо від нього за іншою адресою, то на теперішній час вона втратила право користуватися вищевказаним житловим приміщенням, натомість реєстрація її місця проживання у даному будинку перешкоджає здійснювати йому повноваження власника, зокрема розпорядитися ним. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_1, який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої, апеляційної інстанції та касаційної інстанції по цивільній справі від 04 грудня 2017 року, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Пояснила, що дійсно з листопада 2016 року вона не проживає АДРЕСА_1. В той же час зазначила, що вона має право там проживати, оскільки, по-перше, не має у власності іншого житла, а по-друге, у спірному будинку зареєстроване місце проживання їх спільних з ОСОБА_3 дітей. Крім цього, відповідач вказала, що у спірному будинку знаходяться її особисті речі, а саме побутова техніка, предмети інтер'єру тощо, з приводу яких у суді перебуває на розгляді справа про поділ майна подружжя; також на розгляді у суді перебуває справа щодо розподілу між сторонами автомобіля. Поряд з цим, ОСОБА_2 в судовому засіданні відмовилась від надання будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 164, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47507597 від 22 квітня 2017 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85600011 від 22 квітня 2017 року, житловий будинок АДРЕСА_1 з 22 квітня 2017 року на праві власності належить позивачу по справі - ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В той же час з приписів ч. 1 ст. 405 ЦК України слідує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Так, як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з домової книги для прописки громадян, долученої позивачем до своєї позовної заяви, відповідач по справі - ОСОБА_2 21 квітня 2004 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, як дружина позивача тобто член його сім'ї.

Поряд з цим, шлюб, укладений сторонами 12 жовтня 2002 року, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року по справі № 243/8632/16-ц, яке набуло законної сили 08 листопада 2016 року, було розірвано.

З акту підтвердження фактичного не проживання громадянки ОСОБА_2, складеного 27 листопада 2017 року комісією у складі депутата Билбасівської селищної ради ОСОБА_5 та членів квартального комітету - ОСОБА_6 і ОСОБА_7, вбачається, що з листопада 2016 року в будинку № АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не проживає, проти чого вона й сама не заперечувала в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту не проживання відповідача у спірному будинку понад один рік до дати його звернення до суду з даним позовом.

Поряд з цим, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо наявності у спірному житловому будинку її особистих речей, оскільки в порушення вимог вищенаведений норм ЦПК України відповідачем в судовому засіданні не доведено, що перелічені нею речі, з приводу яких між нею та позивачем існує спір, є її особистою власністю в розумінні ст. 57 СК України та знаходяться у спірному житловому приміщенні.

До того ж суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині обов'язкової реєстрації місця проживання матері в одному й тому ж житловому приміщенні, де зареєстроване місце проживання дітей, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Тобто законодавством не встановлено залежності реєстрації місця проживання матері залежно від реєстрації місця проживання її дітей; законодавством передбачено лише, що місцем проживання дітей є місце проживання їх батьків або одного з них, з ким проживає дитина.

Крім того, позивач в межах заявлених ним позовних вимог не ставить питання щодо визнання їх спільних з позивачем дітей такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не є ані членом сім'ї позивача ОСОБА_3 в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власником спірного будинку, та приймаючи до уваги, що відповідач без поважних причин не проживає в даному будинку понад один рік, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_3 в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 29, 317, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише

вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін