"19" березня 2018 р.
Справа № 642/238/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року Ленінський районий суд м. Харькова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав що ОСОБА_2 14.12.2015 року викрав у нього грошову суму в розмірі 8000 доларів США. Вироком Ленінського р/с м. Харкова від 19.06.2017 року відповідача було визнано винним та засуджено до позбавлення волі. Прохає від суду стягнути з відповідача на його користь суму еквівалентну 8000 доларів США, що за курсом НБУ складає 228320 грн., 15000 гривень моральної шкоди та суму відсотків за користування чужими грішми у відповідності до вимог ст. 1214 ЦК України, в розмірі 74626.24 грн. за період з 14.12.2015 року по 15.01.2018 рік.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 23.01.2018 року провадження в справі було відкрито та призначено розгляд у спрощеному провадженні без виклику сторін.

ОСОБА_2 отримавши копію позовної заяви надав письмові заперечення в яких вказав що суму позову не визнає оскільки оговорив себе під час кримінального провадження. На справді крадіжки він не скоював і прохає в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали провадження суд встановив що позов підлягає задоволенню частково за наступним:

судом встановлено що 14.12.2015 року близько 17 години ОСОБА_2 в спортклубі «Спорт-корт» по вулиці Дмитрівська 12 в м. Харкові з корисливих спонукань вчинив крадіжку з роздягальні грошових коштів в сумі 8000 доларів США що належали ОСОБА_1

Вироком Ленінського р/с м. Харкова від 19.06.2017 року ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні крадіжки 14.12.2015 року та засуджений до позбавлення волі строком на 5 років та 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківськоїх області від 07.11.2017 року вирок Ленінського р/с м. Харкова від 19.06.2017 року було залишено без змін.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» визначено що шкоду заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи.

Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд погоджується з доводами позову про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми матеріальної шкоди, оскільки зазначене визначено в положеннях ч. 1 ст. 1166 ЦК України за якою майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовуються у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Судовими рішеннями що набули законної сили встановлено що саме ОСОБА_2 протиправно таємно заволодів грішми ОСОБА_1 а отже розрахунок позову з посиланням на офіційний курс долару США станом на 15.01.2018 року , в даному випадку є обґрунтованим, а позов в цій частині таким що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач в позові вказує що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1214 ЦК України та наводить розрахунок відсотків з посиланням на облікову ставку НБУ.

Однак суд погодитись з таким висновком не може.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В даному випадку відсутня доведеність всіх умов, за наявності яких виникають зобов'язання з безпідставного набуття та безпідставного збереження майна, а саме, грошових коштів, вважаючи фактом безпідставного набуття відповідачем крадіжку грошових коштів з врахуванням чого позивач прийшов до хибного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ч.2 ст. 1214 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України визначає випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1 ст.177 ЦК України об'єктом цивільних прав є, зокрема, речі, в тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що грошові кошти в сумі 8000 доларів США не передавалися позивачем у власність чи у користування відповідача, а відтак такі не можуть вважатися збереженими відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач такі кошти від позивача не отримував, а відтак такі правовідносини не можуть регулюватися ст. 1214 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог.

На думку суду в цій частині позов задоволенню не підлягає.

У силу вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірною дією відшкодовується особою, що її заподіяла, при наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди" від 31.02.1995 р. № 4 під моральною шкодою треба розуміти втрати немайнового характеру в результаті моральних чи фізичних страждань чи інших негативних наслідків, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними чи діями бездіяльністю інших облич. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може мати місце, а саме: у приниженні честі, достоїнства, чи престижу ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з погіршенням здоров'я, порушення права власності, прав, даних споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під наслідком і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з неможливістю продовження активного громадського життя, порушення спілкування з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому суму моральної шкоди в розмірі 15000 грн. з огляду на вимоги розумності та справедливості суд вважає завищеною.

Суд вважає доведеними позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., з огляду на положення ч.2 ст.23 ЦК України про те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із крадіжкою її майна.

Позивач довів факт зухвалого та цинічного порушення його прав в наслідок протиправних дій ОСОБА_2 що відобразилося в тривалому позбавленні можливості використовувати власні кошти, витрачати їх на лікування, подорожі та інші потреби що призвело до фізичних та духовних страждань.

В цій частині суд позов задовольняє частково.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати згідно до положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 258, 264-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 23, 177, 1166, 1167, 1212, 1214 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 228320 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. суму моральної шкоди, завданої неправомірними діями, в іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 640 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Ленінський районний суд м. Харкова до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Є.Б. Ольховський