РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просить визнати свідоцтво про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний №2-1378 від 01 вересня 2003 року, видане Другою рівненською державною нотаріальною конторою, недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2002 року помер ОСОБА_5 Заповіту останній після себе не залишив, а спадкоємцями за законом були його дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 на момент його смерті на праві спільної сумісної власності подружжя належало домоволодіння за адресою: вул. Блока, 2, м. Рівне. Після смерті ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_6 звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої їй було видано свідоцтво про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний № 2-1378 від 01 вересня 2003 року. В той же час, інший спадкоємець - ОСОБА_7, фактично прийняв спадщину, оскільки проживав за місцем проживання спадкодавця, утримував належне йому майно та володів ним, від спадщини не відмовлявся. Враховуючи те, що спадкоємцями ОСОБА_5 було троє осіб, то кожному з них були належні по 1/3 частини спадщини ОСОБА_5, тобто 1/6 частини домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне. 20 серпня 2006 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємцем майна, належного ОСОБА_6, а відтак і частки належної ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5, став ОСОБА_3 25 січня 2015 року ОСОБА_7 помер. Заповіту після себе він не залишив, спадкоємцями за законом є вона та її сестра ОСОБА_8 як спадкоємці першої черги. ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Інших спадкоємців за законом першої черги у ОСОБА_7 немає. Повідомленням державного нотаріуса Другої рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 №1497/02-14 від 11 листопада 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на цілий житловий будинок за адресою: вул. Блока, 2, м. Рівне, зареєстроване на іншого власника ОСОБА_3 Відтак позивач вважає, що до складу спадщини, яка залишилася після ОСОБА_7, входить також частина спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_5 Оскільки при видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину було порушено право ОСОБА_7 на частину спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_5 позивач вважає, що наявна підстава для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину та визнання за нею права власності на спірне майно.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки ОСОБА_7 спадщину після смерті батька ОСОБА_5 не прийняв. Сам факт реєстрації його за адресою: вул. Блока, 2, м. Рівне не свідчить про те, що він там проживав і прийняв спадщину. Показами свідків зі сторони позивача також не підтверджено, що ОСОБА_7 постійно на протязі 6 місяців після смерті батька проживав за вказаною адресою, натомість показами свідків зі сторони відповідача підтверджено, що ОСОБА_7 після смерті батька, протягом наступних 6 місяців за даною адресою не проживав, так як жив з іншою жінкою. Окрім того, ще за життя ОСОБА_7 написав заяву, що йому відомо про спадщину відкриту після смерті батька ОСОБА_5, яку він не приймає, тобто за життя ОСОБА_7 висловив свою волю з приводу спадщини батька. 01 вересня 2003 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким охоплено усе спадкове майно ОСОБА_5 Прийняття усієї спадщини лише матірю ОСОБА_6 ОСОБА_7 за життя не оспорював, відтак такого права не має і позивач.

Сторонами були заявлені клопотання про витребування доказів, виклик і допит свідків, які судом задоволені.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом 30 квітня 2002 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міськвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 30 квітня 2002 року серії 1-ГЮ №113710 (а.с.77).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, 1/2 частини незакінченої будівництвом житлової добудови, готовністю 98 відсотків, які знаходяться за адресою: вул. О. Блока, буд.2, м. Рівне та 1/2 частини грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями, які знаходяться на зберіганні у відділеннях ВАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА №992639, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 26 червня 2003 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ВАА №217794 від 14 липня 2003 року, довідками Рівненського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» від 23 липня 2003 року №669, свідоцтвами про право власності на частку в спільному майні подружжя від 01 вересня 2003 року (а.с.80, 81, 84, 85, 88, 91).

Заповіту ОСОБА_5 після себе не залишив (а.с.73-74). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були його дружина ОСОБА_6 та діти: ОСОБА_7; ОСОБА_3

30 серпня 2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 подали до Другої Рівненської державної нотаріальної контори заяву, в якій вказали, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_5, померлого 30 квітня 2002 року, і заявляють, що спадщину після його смерті вони не приймають (а.с.76).

01 вересня 2003 року ОСОБА_6 звернулася до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_5 (а.с.75).

01 вересня 2003 року ОСОБА_6 державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_6 успадкувала 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, 1/2 частину незакінченої будівництвом житлової добудови, готовністю 98 відсотків, які знаходяться за адресою: вул. О. Блока, буд.2, м. Рівне та 1/2 частину грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями, які знаходяться на зберіганні у відділеннях ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.92-93).

20 серпня 2006 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 21 серпня 2006 року серії 1-ГЮ №026964 (а.с.56).

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема і на майно, яке було успадковане нею після смерті ОСОБА_7

18 січня 2005 року ОСОБА_6 склала заповіт на користь сина ОСОБА_7, щодо частини майна, а саме житлової добудови до будинку, за адресою: вул. О. Блока, буд.2, м. Рівне (а.с.58 зворот).

09 жовтня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_6, у вигляді домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне, земельної ділянки за тією ж адресою, іменних цінних паперів, грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями (а.с.59).

21 вересня 2007 року ОСОБА_7 звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері ОСОБА_6, у вигляді житлової добудови, яка знаходиться по вул. Блока, 2 в м. Рівне, житлового будинку з надвірними будівлями, за тією ж адресою, іменних цінних паперів, грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаціями (а.с.55 зворот).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2008 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2010 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, а саме на будинковолодіння №2 по вул. Блока в м. Рівне, а ОСОБА_7 в позові відмовлено, оскільки він був лише зареєстрований за місцем проживання матері, але не мешкав там на час відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся з пропущенням установленого законом строку для прийняття спадщини (а.с.40-42, 47-50).

25 січня 2015 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 02 квітня 2015 року серії І-ГЮ №172496 (а.с.6).

11 листопада 2016 року ОСОБА_1, яка є дочкою померлого ОСОБА_7, звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 30 квітня 2002 року, а саме на частину житлового будинку з надвірними будівлями №2, що знаходиться в м. Рівне по вул. Блока, в чому їй було відмовлено (а.с.12).

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми ЦК України застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується ЦК Української РСР.

Згідно з положеннями статей 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 553 зазначеного Кодексу).

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подання заяви до нотаріальної контори виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як слідує з довідки Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 20 червня 2015 року №5610/14-3020 ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 04 квітня 2001 року по 04 березня 2015 року (а.с.10).

Однак, сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ст.549 ЦК УРСР про прийняття спадщини.

Як слідує з наведеної вище заяви ОСОБА_7 від 30 серпня 2003 року, яку він спільно з ОСОБА_3 подав до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 вказує, що спадщину після смерті батька ОСОБА_5 він не приймає, що свідчить про те, що станом на 30 серпня 2003 року ОСОБА_7 вказану спадщину не прийняв, що він особисто підтвердив відповідною заявою. Вказана обставина про неприйняття в будь-який спосіб спадщини після смерті батька ОСОБА_5 ОСОБА_7 підтверджується також показами, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

ОСОБА_7 при житті проти спадкування спірного домоволодіння його матірю ОСОБА_14 не заперечував, свідоцтво про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний №2-1378 від 01 вересня 2003 року, видане Другою рівненською державною нотаріальною конторою не оскаржував, свої права на спадкове майно, відкрите після смерті ОСОБА_5 не заявляв.

Показання свідків ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_7 протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_5 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном суд до уваги не приймає, оскільки вони суперечать встановленим в ході судового розгляду дійсним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналізуючи вказані норми права, з'ясовуючи обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що після смерті батька ОСОБА_5 волевиявлення ОСОБА_7 було направлено на прийняття спадщини і з цією метою він здійснював протягом шестимісячного строку встановлені законом певні дії. Сам по собі факт реєстрації за спірною адресою на момент смерті спадкодавця не може служити підставою для визнання за ним права на спадщину.

Судом з достовірністю встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадщину у вигляді спірного домоволодіння прийняла ОСОБА_6, дружина померлого ОСОБА_5, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у встановлений законом строк, з чим за життя погоджувався ОСОБА_7, свої права на спадкове майно, відкрите після смерті ОСОБА_5 не заявляв.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину серії ВАМ № 978071 реєстраційний №2-1378 від 01 вересня 2003 року, видане Другою рівненською державною нотаріальною конторою, недійсним та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину домоволодіння по вул. Блока, 2 в м. Рівне не має, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Апеляційний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя О.О. Першко