Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2018 Справа №607/16249/17

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку та на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про надання їй дозволу на зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_3 та на реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1, малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що 15.02.2005 р. між позивачем та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб в Новосільківській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області. Від даного шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане відділом актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року шлюб між ним було розірвано. 24.09.2015 р. позивач одружилася із ОСОБА_3 і на даний час, проживає в квартирі по АДРЕСА_1, яка належить, на праві приватної власності, її чоловікові - ОСОБА_3 Дочка знаходиться на її утриманні, а колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, аліменти не платить. Після одруження у неї з дочкою виникла необхідність знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 та прописатись АДРЕСА_1. Зняти з реєстрації малолітню дитину без згоди батька є неможливим, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй нотаріально посвідчену згоду, разом з тим згоди відповідачем надано не було, що стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 ОСОБА_5 особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомленні належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

За змістом вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 15.02.2005 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб в Новосільківській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року, розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

24 вересня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Після державної реєстрації шлюбів позивач обрала прізвище ОСОБА_3.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 41848063 від 06.08.2015 р., ОСОБА_3 належить на праві власності квартира по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні з'ясовано, що дочка ОСОБА_4 знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, аліменти не платить. Сторонами досягнуто згоду щодо місця проживання дочки ОСОБА_4 з позивачем ОСОБА_1

Після одруження позивач разом із дочкою переїхали проживати за місцем проживання її чоловіка АДРЕСА_1, де проживають на даний час.

У зв'язку з фактичним проживанням за адресою АДРЕСА_1, у позивача виникла необхідність реєстрації свого місця проживання та неповнолітньої дитини, яка також бажає та проживає разом з позивачем за вказаною адресою.

ОСОБА_3 надав згоду на реєстрацію за адресою АДРЕСА_1, позивача ОСОБА_1 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Судом встановлено, що між сторонами досягнуто згоди про проживання дитини із позивачем і спору, який підлягав би вирішенню на підставі ст. 161 СК України, між сторонами не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Стаття 242 ЦК України установлює, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Закон України «Про охорону дитинства» є основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Відповідно до статті 18 цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивач разом з малолітньою дочкою зареєстровані за місцем проживання свої батьків. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталася з вимогою до відповідача про надання згоди зняття та реєстрацію місця проживання дочки ОСОБА_4, однак відповідач так і не дав нотаріальної згоди. Дитина ОСОБА_4 бажає проживати разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини сторін за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист.

Тому відповідач, відмовляючи у наданні згоди на реєстрацію дитини за відсутності фактичного спору щодо місця проживання дитини, діє всупереч інтересам дитини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що надати дозвіл матері ОСОБА_1 на зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_3 та на реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1, малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_2.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статтями 160, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку та на реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини без згоди батька.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1 на зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_3 та на реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1, малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька ОСОБА_2.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Управляння державної реєстрації Тернопільської міської ради, місцезнаходження: бульвар Т. Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль.

Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, місцезнаходження: бульвар Т. Шевченка, буд. 1, м. Тернопіль.

ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1.

Головуючий суддяО. М. Вийванко