Справа № 489/3503/17
Номер провадження 2/489/394/18
Іменем України
15 лютого 2018 року
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого - судді Тихонової Н.С.,
секретар судового засідання - Сироватка Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності ,
В липні 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом , мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки вона є власником садового будинку № 80 у СТ « Імені 61 комунара» в м. Миколаєві, то відповідно до неї і перейшло право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок.
Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку № 80, яка розташована в садівничому товаристві « Імені 61 комунара» в Інгульському районі м. Миколаєва загальною площею 0,0591 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4
Відповідно до заяви позивачка просить про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник ММР в судове засідання не зявився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до суду надійшли заяви, відповідно до яких вони підтримують позовні вимоги та проти них не заперечують.
Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_2) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_5) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2
Також з матеріалів справи вбачається, що Пьянова (після одруження ОСОБА_1) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_5.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4.
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.05.1993 р. право власності на садовий будинок за № 80 у садово-виноградському товаристві «Імені 61 комунара» визнано за ОСОБА_9.
Згідно Державного акта на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Миколаської міської ради народних депутатів від 30.11.1995 р. за №604 ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,0591 га, розташована в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві.
26.04.2009 р. померла ОСОБА_4. Після смерті її відкрилась спадщина у вигляді садового будинку за № 80 з відповідними прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами в СТ «Імені 61 комунара» в м. Миколаєві та земельної ділянки за вказаною адресою, наданої для ведення садівництва.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є також її доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яким було повідомлено про наявність заповіту, складеного спадкодавцем 14.06.1993 р. на користь ОСОБА_1, яким померла заповідала онуці садовий будинок №80 в СТ «Імені 61 комунара». Від отримання обовязкової частки у спадщині за рахунок заповіданого майна доньки відмовились.
17.06.1993 р. ОСОБА_9 за життя було складено заповіт на користь онуки - ОСОБА_10, який зареєстрований у реєстрі за № 4-3440 та яким спадкодавець заповідала останній садовий будинок за № 80 у СТ « Імені 61 комунара» в м. Миколаєві з відповідними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами.
Відповідно до ст. 1233, ст. 1236 ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Відповідно до ст. ст. 1268,1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 позивачці ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на садовий будинок за № 80 у СТ «Імені 61 комунара» з відповідними прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами.
В обґрунтування своїх позивачка посилається на те, що оскільки вона є власником садового будинку, який успадкувала після смерті ОСОБА_4, а відтак до неї як до нового власника перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997 і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.
Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачу на праві власності належить садовий будинок з прилеглими будівлями та спорудами № 80 у СТ «Імені 61 комунара», а відтак і земельна ділянка за цією адресою, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на земельну ділянку, площею 0,0591 га, розташовану за адресою садового будинку за № 80 у СТ « Імені 61 комунара» в м. Миколаєві.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.02.2018 року

Суддя Н.С. Тихонова