Справа № 450/568/18 Провадження № 2/450/999/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі судового засідання Лаба С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 36713, 81 грн., а саме: 28351,35 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції та 8362,46 грн. як 3% річних від простроченої суми, згідно поданих розрахунків; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2010 року, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.05.2011 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача 46411,67 грн. матеріальної та моральної шкоди. Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання. Протягом 2012-2017 року відповідач сплатив вказані кошти. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач звертається до суду уже з вимогою про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат по вищевказаній заборгованості. Просить позов задоволити.

03.04.2018 року провадження у справі відкрито.

23.04.2018 рові відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 позов заперечує у повному обсязі, просить суд в задоволенні такого відмовити. В обґрунтування вказує, що рішення про стягнення з нього на користь позивач матеріальну та моральну шкоду у відповідності до ст. 1187-1188 ЦК України. Разом з тим позивач звертається до суду на підставі ст. 625 ЦК України, яка стосується грошового зобовязання у договірних правовідносинах,та не може застосовуватися у разі наявності між сторонами деліктних зобовязань, оскільки з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають. Окрім того до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульованих ЗУ «Про виконавче провадження» не застосовуються норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Відшкодування шкоди, яке відбулося на виконання рішення суду відповідачем на користь позивача є відповідальністю, а не борговим (грошовим) зобовязанням, на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю, що фактично є подвійною мірою відповідальності, а тому є неприпустимим. Разом з тим, відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки як зазначено у розрахунку заборгованості, яку позивач просить стягнути остання виникла з 30.05.2011 року, в той час коли з позовом позивач звертається до суду лише в березні 2018 року, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

04.07.2018 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач не зявився, подав на адресу суду заяву, про розгляд справи у його відсутності та відсутності представника, позов підтримав з підстав наведених у ньому, просить такий задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2010 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке частково змінене рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30.05.2011 року та набрало законної сили 30.05.2011 року з відповідача стягнуто в користь позивача 46411,67 грн. матеріально та моральної шкоди.

На виконання рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2010 року видано виконавчі листи, які звернуто до виконання.

Згідно відповіді № 09-26/2628 від 15.02.2018 року Пустомитівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області боржником ОСОБА_2 щомісячно здійснено сплату боргу з грудня 2012 року по грудень 2017 року включно на загальну суму 47011,67 грн. та стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій в повному обсязі.

Таким чином, судом встановлено, що матеріальна та моральна шкода ОСОБА_1 згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2010 року, яке набрало законної сили 30.05.2011 року відшкодована відповідачем у повному обсязі.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 зазначено, що статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

З огляду на вище наведене, беручи до уваги, що відповідно до ст. 1187,1188 ЦК України у сторін до винесення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2010 року, яке набрало законної сили 30.05.2011 року, виникли недоговірні, деліктні зобовязання, а саме: відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, те що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю, з метою уникнення подвійної міри відповідальності, враховуючи що відповідач поніс цивільно-правову відповідальність та відшкодував позивачу матеріальну та моральну шкоду за рішенням суду в повному обсязі, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 625, 1187, 1188 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.07.2018 року.

СуддяОСОБА_5