БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1870/16-ц
Провадження № 6/497/15/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.18 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград заяву ОСОБА_1 до ТВБВ №10015/0506 філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третьої особи ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з вищезазначеною заявою та просить:

- визнати виконавчий лист від 12.09.2017 року по справі №497/1870/16-ц таким, що не підлягає виконанню;

- вважати строк для подачі заяви таким, що не сплив;

- зобовязати Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ТУЮ в Одеській області у період розгляду судом даної заяви утриматися від здійснення дій по примусовому стягненню з заявниці 606.32 гривен;

- визнати незаконною та скасувати постанову ДВС від 26.02.2018 року, ВП №5586567;

Свої вимоги мотивує тим, що 09.03.2017 року позивачу було вручено Білгород-Дністровським поштовим відділенням №8 постанову Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ТУЮ в Одеській області від 26.02.2018 року № 5586567.

Заявник з даною постановою не згодна на підставі наступного:

26.04.2017 року на рішення Болградського районного суду Одеської області від 11.04.2017 року по справі за №497/1870/16-ц позивачем була подана апеляційна скарга.

12.09.2017 року ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області по справі №22-ц/785/5131/17 апеляційну скаргу було повернуто скаржнику, однак ОСОБА_1 стверджує, що вищевказану ухвалу було направлено лише 08.10.2017 року, а вручено їй 10.10.2017 року.

11.10.2017 року ОСОБА_1 було повторно направлено до Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 11.04.2017 року по справі за №497/1870/16-ц.

Оскільки строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції на той час складав 10 днів, суди першої та апеляційної інстанції не могли призначити рішення до виконання, оскільки позивачем своєчасно подавались скарги до касаційної інстанції на ухвалу та рішення суду апеляційної інстанції.

Крім того, вона заявник є пенсіонеркою за віком, відноситься до категорії непрацездатного населення, тобто має важке матеріальне становище. А судове рішення апеляційного суду вважає не законним і не справедливим, яке вона оскаржує в касаційному порядку, а тому просила визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Сторони у судове засідання не прибули, повідомлялись належним чином, жодних заяв та клопотань суду не надали.

Згідно з частини третьої статті 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вивчивши зміст заяви, доводи заявника, викладені в заяві, приходить до наступного.

Відповідно до ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обовязок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобовязань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК України.

Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обовязку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобовязань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання.

Саме про зазначені процесуальні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню зазначено в інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року»

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

При цьому у статті 11 зазначеного Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У зв'язку із цим на нього покладається обов'язок здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Пунктом 4 частини першої 49 Закону «Про виконавче провадження», скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У звязку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже предявлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі зазначеного.

В заяві ОСОБА_1 не йдеться про вищезгадані випадки, вона мотивується тільки відсутністю грошових коштів, важким матеріальним становищем, що не є іншою причиною в контексті частини другої статті 432 ЦПК України.

Слід зважити на те, що заявником подано касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року.

Верховний суд ухвалою від 23 січня 2018 року відкрив касаційне провадження у справі 497/1870/16-ц, та витребував з Болградського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до філії «Одеське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України, третя особа ОСОБА_2 про визнання права на грошові заощадження (вклади) в порядку спадкування.

При цьому, Верховним судом не вирішено питання зупинення виконання ухвали апеляційного суду Одеської області, що передбачено положеннями ст.394 ч.8 абз.2 ЦПК України, а саме: за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 353, 354 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до ТВБВ №10015/0506 філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третьої особи ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.В.Кодінцева