Справа № 461/452/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/5231/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

представника третьої особи ЛРА ЛМР - Сальвицького Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онукою,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд зобов'язати відповідача не чинити перешкод у її спілкуванні з онучкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце та час для її спілкування з онукою у першу та третю суботу та неділю місяця з 10-ої до 19-ої години, без присутності батька ОСОБА_2, а також протягом всього часу перебування батька дитини за межами України.

В обґрунтування позову покликалася на те, що вона є бабусею ОСОБА_7, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і до трьох років проживала з нею, оскільки матір дитини (донька позивача) після пологів померла. У 2015 році за рішенням суду, відповідача визнано батьком дитини і відтоді її онучка проживає з ним та його сім'єю. З того часу, ОСОБА_2 не дає їй можливості спілкуватись з дитиною та унеможливлює їхні зустрічі. Такі дії відповідача, як вважає позивач, є протиправними та порушують її гарантоване право на спілкування з онукою та на участь у її вихованні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з онучкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено місце та час спілкування ОСОБА_4 з онучкою ОСОБА_7 щомісяця у першу та третю суботу місяця з 14-ої до 18-ої години в присутності представника органу опіки та піклування, без присутності батька ОСОБА_2, в місцях відпочинку, громадських місцях та в місцях проведення дозвілля.

В решті позовних вимог відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, зазначає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справа, невірно надано оцінку окремим доказам, а також судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, оскаржуваним рішенням суду не враховано інтереси малолітньої дитини. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не в повній мірі дослідив докази по справі та не забезпечив максимального захисту прав дитини. ОСОБА_2 запропонував під час розгляду справи мирову угоду, відповідно до якої пропонував стороні позивача врегулювати час та місце побачення з дитиною у його присутності, на що сторона позивача категорично відмовилась, настоюючи, що побачення повинні відбуватись без присутності батька, що само по собі ставить під сумнів поведінку бабусі під час побачень з дитиною. Крім того, судом невірно застосовано норму ст. 159 СК України, - оскільки така стосується способів участі у вихованні дитини одного з батьків, а не інших родичів, іншого ступеню спорідненості. Окрім наведеного, в описовій частині рішення (стор.1 абзац 6) суд невірно вказав позицію третьої особи по справі - Личаківської районної адміністрації ЛМР, зазначивши, що представник такої «позов підтримала частково, в межах висновку органу опіки та піклування та вказав на необхідність проведення зустрічей позивача з онукою також в присутності представника органу опіки та піклування» (кінець цитати). але, - це не правильна позиція третьої особи, оскільки представник такої підтримала позов частково, а саме вказавши на необхідність проведення таких зустрічей як в присутності представника органу опіки та піклування, так і в присутності батька, що є принциповим питанням усієї справи. Також, зазначає, що ОСОБА_2 26.08.2015 року уклав шлюб з ОСОБА_8, в якої є дитина від першого шлюбу і станом на сьогодні дитина ОСОБА_7 проживає в повноцінній сім'ї, з батьком, з ОСОБА_8, яку сприймає як матір, з ОСОБА_14, яку сприймає як сестру. Між дівчатками один рік різниці у віці, у них спільні інтереси, вони провадять багато часу разом, ми їздимо у подорожі, відвідуємо дитячі розважальні заклади тощо. Тобто дитина має всі умови для відповідного розвитку та гідного життя. Актом обстеження умов проживання, затвердженого головою Личаківської районної адміністрації 09.11.2016 р. встановлено, що наша сім'я дружна, стосунки між членами сім'ї побудовані на теплоті та взаємоповазі, діти сприймають одна одну як сестри, живуть разом в окремій кімнаті, добре розуміють одна одну, ОСОБА_14 сприймає ОСОБА_2 як батька, а ОСОБА_7 - ОСОБА_8, як мати. Жодної з цієї обставин судом першої інстанції не було взято до уваги. Крім наведеного, судом першої інстанції не дотримано вимог норми ст. 185 ЦПК України, а саме не було оголошено письмових доказів в судовому засіданні (навіть не з'ясувавши думку учасників процесу), чим позбавлено сторони права надати пояснення з приводу цих доказів, і як видно з мотивувальної частини рішення - не надано жодної оцінки доказам, поданих стороною відповідача разом із запереченням до позову, а відтак просить суд рішення Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволити частково, а саме визначити місце і час спілкування ОСОБА_4 з онукою ОСОБА_7 щомісяця у першу та третю суботу місяця з 14-00 до 18-00 год. в присутності батька - ОСОБА_2 та в присутності представника органу опіки та піклування в місцях відпочинку, громадських місцях та в місцях проведення дозвілля.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, а також представника третьої особи ЛРА ЛМР - Сальвицького Р.І. щодо заперечення її доводів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки може позбавити останню родинних зв'язків з бабусею, любові та турботи з боку ОСОБА_4, що суперечить нормам законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно з частиною 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч. 3 ст. 291 ЦК України, фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває.

Відповідно до вимог ст. 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

У відповідності до ст. 263 Сімейного кодексу України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування, вік дитини. Стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Законодавством також встановлено обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні бабою та дідом своїх прав щодо виховання онуків та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_4 є бабусею малолітньої ОСОБА_7, яка згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 28.03.2013 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.10).

Мати дитини ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 21.03.2013 року (а.с.11).

Розпорядженням Франківської районної адміністрації ЛМР №279 від 15.07.2013 року встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_12 та опікуном над малолітньою ОСОБА_12 призначено ОСОБА_4 (а.с.9).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.11.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2016 року та набрало законної сили, визнано батьківство відповідача ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Згідно розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР №280 від 22.06.2016 року, припинено опіку позивача на ОСОБА_12 та зобов'язано передати дитину на виховання батькові ОСОБА_13

На даний момент малолітня ОСОБА_7 проживає з батьком ОСОБА_13, його дружиною ОСОБА_8, її малолітньою донькою та батьками за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в судовому засіданні, а також неодноразовими зверненнями позивача та відповідача до Франківської районної адміністрації ЛМР та листами Галицької районної адміністрації ЛМР підтверджується той факт, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існує довготривалий конфлікт суперечливі відносини, які спричинені неможливістю визначити характер та спосіб спілкування дитини з бабусею після передання дитини на виховання батькові. Позивачу не було відомо про місце знаходження дитини за час проживання з відповідачем, тож ОСОБА_4 була позбавлена можливості бачитись з онукою та брати участь у її вихованні.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні.

Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Згідно висновку Личаківської районної адміністрації ЛМР №33-вих-2094 від 12.06.2017 року орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити графік побачень ОСОБА_4 з малолітньою онукою ОСОБА_7 в першу та третю суботу місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин у присутності батька ОСОБА_2 та представника органу опіки та піклування в місцях дозвілля, відпочинку та громадських місцях (а.с.151-154).

Відтак, вирішуючи даний спір, суд прийшов до вірного висновку, що баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов'язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності.

Крім того, знайшов своє підтвердження й в суді апеляційної інстанції той факт, що дитина не спілкується з позивачем через небажання батька або висловлення ним таких умов, які є неприйнятними для позивача, а тому на думку колегії суддів, суд вірно не взяв до уваги висновок районної адміністрації ЛМР №33-вих-2094 від 12.06.2017 року щодо необхідності спілкування дитини з бабусею в присутності батька, оскільки як зазначено в оскаржуваному рішенні суду, в ньому не наведено жодних фактів негативного впливу позивача на інтереси онуки та її розвиток, а також не встановлено в діях ОСОБА_4 обставин, які б свідчили про заподіяння дитині будь-якої шкоди, крім того, зважаючи на те, що сторони перебувають у конфліктних відносинах це може негативно вплинути на інтереси дитини, зокрема на її психоемоційний стан.

Відтак, на думку колегії суддів, встановлений судом першої інстанції порядок спілкування є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв'язків з родичами.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням дотримано розумного балансу на участь у вихованні дитини її бабцею, як членом її сім'ї, якому надано таке право - з дотриманням принципу максимально можливого урахування інтересів дитини, який закріплено СК України та Конвенцією про права дитини.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, суд вірно врахував особу позивачки як таку, що має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дітей, психологічну прив'язаність й бажання бути бабусею у житті дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дівчинки, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивачки у спілкуванні та вихованні дитини, дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

У той же час, у судовому засіданні встановлено та доведено, що відповідачем створюються перешкоди у спілкуванні баби з онукою, у зв'язку із чим, з урахуванням віку дитини, її прихильності до сторін, враховуючи її психоемоційний стан, поведінку та емоційний стан позивачки, суд першої інстанції визначив порядок і спосіб участі позивачки у вихованні онучки відповідно до ст. ст. 257, 159 СК України та обґрунтовано задовольнив позов частково.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне врахувати також практику Європейського Суду з прав людини у зазначеній категорії спорів, зокрема звернути увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.01.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета