Провадження № 4-с/761/129/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.,

при секретарі: Триндюк А.М.,

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 (пр-к ОСОБА_3.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу Державного агентства резерву України, заінтересована особа: ОСОБА_3, на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О., суд

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. незаконними;

скасувати постанову від 05.01.2018 р. №ВП54977954 про накладення штрафу за невиконання рішення суду згідно виконавчого документа №761/39331/15-ц від 22.05.2017 р.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що скаржник отримав 11.01.2018 р. постанову старшого державного виконавця Башілова В.О. про накладення штрафу від 05.01.2018 р. ВП №54977954, направленої листом відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби від 05.01.2018 № 54977954/3/21. Скаржник вважає оскаржувану постанову незаконною а дії державного виконавця щодо її винесення протиправними виходячи з наступного. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 р. у справі №761/39331/15-ц залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 р., яким позов ОСОБА_3 задоволено частково, зокрема поновлено позивача на посаді Генерального директора Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» з 17.11.2015 р. Скаржник не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції, подано касаційну скаргу від 04.12.2017 р. №4064/0/4-17 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 р. у справі №761/39331/15-ц. На даний час касаційна скарга перебуває у проваджені суду та на даний час не досліджувалось законність прийняття рішення апеляційної інстанції. У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці внесеними до штатного розпису Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» введених в дію з 19.05.2017 р. відповідно до яких керівником Інституту є директор, та відповідна посада на сьогодні зайнята наказом Держрезерву від 11.01.2016 №4-к. Скаржник зазначає, що не має можливості поновити ОСОБА_3 на посаді Генерального директора УкрНДІ «Ресурс», оскільки така посада в штатному розписі інституту відсутня, про що Держрезерв листом №3802/0/4-17 від 09.11.2017 року повідомив Державну виконавчу службу про відсутність правових підстав та можливості виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року №761/39331/15-ц. Проте старший державний виконавець виносить оскаржувану постанову від 05.01.2018 р. про накладення на скаржника у розмірі 10200 грн. посилаючись на ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того скаржник вказує, що з генеральним директором УкрНДІ «Ресурс» ОСОБА_3 було укладено контракт №52/12 терміном з 15.11.2012 по 14.11.2017, строк дії контракту є таким, що закінчився.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо скарги заперечувала та просила відмовити в її задоволенні.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

На примусовому виконанні в Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києві №761/39331/15-ц виданого 22.05.2017 р., про поновлення ОСОБА_3 на посаді Генерального директора Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» з 17 листопада 2015 року.

Постановою від 23.10.2017 року, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. було відкрите виконавче провадження №54977954 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києві №761/39331/15-ц виданого 22.05.2017 р., про поновлення ОСОБА_3 на посаді Генерального директора Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» з 17 листопада 2015 року.

Державним виконавцем була надіслана вимога від 30.10.2017 Державному агентству резерву України щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2017 р. №761/39331/15-ц з наданням підтверджуючих документів.

Листом від 14.11.2017 р. Державне агентство резерву України повідомило Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що не мають можливості виконати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 р. у справі №761/39331/15 щодо поновлення ОСОБА_3 на посаді генерального директора Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» , оскільки така посада в штатному розписі відсутня.

Постановою державного виконавця від 21.11.2017 р. було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. на Державне агентство резерву України у зв'язку з невиконанням рішення суду.

У своїй вимозі від 11.12.2017 р. №54977954/2/21 державний виконавець повідомив Держрезерв, що зміна у штатному розписі не є підставою для не виконання рішення суду.

Листом від 19.12.2017 р. Держрезерв повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 р. у справі №761/39331/15-ц залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 р., яким позов ОСОБА_3 задоволено частково, зокрема поновлено позивача на посаді Генерального директора Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» з 17.11.2015 р. Скаржник не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції, подано касаційну скаргу від 04.12.2017 р. №4064/0/4-17 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 р. у справі №761/39331/15-ц. На даний час касаційна скарга перебуває у проваджені суду та на даний час не досліджувалось законність прийняття рішення апеляційної інстанції. З огляду на викладене, скаржник зазначив, що застосування виконавчих заходів у примусовому порядку не припустиме, оскільки Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ не досліджувалось законність прийняття рішення апеляційної інстанції, у зв'язку з чим у Держрезерву відсутні правові підстави щодо вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця від 05.01.2018 р. було накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. на Державне агентство резерву України у зв'язку з невиконанням рішення суду.

07.02.2018 р. державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №54977954 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Європейський Суд з прав людини (далі Ї "ЄСПЛ") в своїй практиці неодноразово зазначав, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. § 23 Рішення «Comingersoll S.A.» проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal) 06.04.2000, № 35382/97; §§ 26-27 Рішення «Глоба проти України» (Globa v. Ukraine), 05.07.2012, № 15729/07, та інші).

Отже, державний виконавець зобов'язаний вчасно і в повному обсязі виконувати виконавчі дії, що кореспондується з вимогами норм статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Подання Боржником касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11.07.2017 р. у справі №761/39331/15-ц, якою залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 р., яким поновлено ОСОБА_3 на посаді Генерального директора Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» з 17.11.2015 р., не можуть бути підставами відкладення проведення виконавчих дій, оскільки подання скарги жодним чином не свідчить про позбавлення боржника обов'язку виконання рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 01.07.2015 у справі №6-435цс15, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Як роз'яснено в пленумі Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

В рішенні «Агрокомплекс проти України» (CJSC Agrokompleks v. Ukraine), № 23465/03, 06.10.2011, § 134 ЄСПЛ окремо наголосив, що обсяг зобов'язань держави-сторони Конвенції щодо гарантування "незалежного і безстороннього суду" відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції Ї не обмежується судовою гілкою, а накладає зобов'язання на виконавчу та законодавчу гілки та інші державні установи, незалежно від їхнього рівня, поважати і дотримуватися судових рішень, навіть не погоджуючись з цими рішеннями.

Згідно з §§ 26-27 Рішення ЄСПЛ від 05.07.2012 у справі № 15729/07 «Глоба проти України» Ї частина перша статті 6 Конвенції, серед іншого, захищає і гарантує своєчасне виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також в цьому Рішенні ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться в частині першій статті 6 Конвенції. Окрім того, ЄСПЛ в § 27 цього Рішення вказує, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Також скаржником не надано до суду рішень суду щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині поновлення на роботі ОСОБА_3

За змістом частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані стороною виконавчого провадження рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження» та його дії у виконавчому провадженні були законними та правомірними, а відтак подана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги Державного агентства резерву України, заінтересована особа: ОСОБА_3, на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: