Справа №:755/6451/18
Провадження №: 2/755/3666/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2018 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви Дочірнього підприємства «Дарниця-1» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «Дарниця-1» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Правила виключної підсудності, визначені у частині першій ст.30 Цивільного процесуального кодексу України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, та стосуються позовів, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо).

Як роз'яснено у п.41 та п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як убачається з предмету позову, позивачем пред'явлено позов до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 13890,98 грн., інфляційну складову боргу в сумі 3247,06 грн., 3% річних в сумі 679,68 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн., яка завдана внаслідок несвоєчасної оплати житлово-комунальних послуг наданих ДП «Дарниця-1», яке є балансоутримувачем та експлуатуючою організацією житлового будинку АДРЕСА_1, тому виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін даний спір має розглядатись за правилами виключної підсудності, як це передбачено ст.30 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, про відсутність підстав для розгляду позову Дочірнього підприємства «Дарниця-1» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, в межах юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, оскільки даний спір має розглядатись за правилами виключної підсудності, як це передбачено ст.30 Цивільного процесуального кодексу України, в той же будинок АДРЕСА_1, не знаходяться в межах юрисдикції даного суду, що дає підстави передати справу для подальшого розгляду до Дарницького районного суду м. Києва, тобто за місцем знаходження об'єкту нерухомого майна.

Як передбачено у п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.30, 259-260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Цивільну справу № 755/6451/18 ( провадження № 2/755/3666/18 ) за позовною заявою Дочірнього підприємства «Дарниця-1» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг передати за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва для подальшого розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: