Справа № 212/851/18
У Х В А Л А

12 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., без участі сторін, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Кривому Розі, матеріали подання державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартусенко Н.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, -

встановила:

09 лютого 2018 року державний виконавець Мартусенкуо М.Н. звернулась до суду з вищевказаним поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу у боржника ОСОБА_3 Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавче провадження АСВП № 46146985 з примусового виконання виконавчого листа № 2/215/454 від 19.01.2015 року виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Вероніки, 04.10.2012 року у розмірі 1/4 частини. Боржник рішення суду виконує не в повному обсязі, декларацію не подав, будь-яких дій спрямованих на його виконання за рахунок належного йому майна і доходів не здійснено, чим злісно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець до суду не прибув, клопотання про розгляд подання за його відсутності не подав.

Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вивченні подання та доданих до нього матеріалів, встановлено, що воно не підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що у Покровському відділ і державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/215/454 від 19.01.2015 року виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Вероніки, 04.10.2012 року у розмірі 1/4 частини. Виконавче провадження відкрито згідно постанови 21.01.2015 року.

Станом на 01.01.2018 року загальна сума боргу по аліментам складає - 6455,73 грн., загальна сума нарахованих аліментів становить 9455,73 грн, з них сплачено 3000,00 грн.

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, посилаючись на те, що постановою про відкриття виконавчого провадження боржника було зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та повідомлено про відповідальність за неподання такої декларації або за внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Проте, боржник рішення суду не виконує, декларацію не надав, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснив.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 24 «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, зобов'язання державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України, виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З огляду на вказане, з урахуванням подання та доданих до нього документів, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, оскільки не надано доказів про те, які заходи здійснювались державним виконавцем для виконання рішення суду, зокрема, доказів про те, що боржник отримував виклики державного виконавця, що він має намір покинути територію України.

Крім того, у поданні державний виконавець зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 09.06.2016 року, при цьому до матеріалів долучає копію постанови, яка ухвалена - 21.01.2015 р. Матеріали подання не містять також доказів про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та як наслідок повідомлення боржника про існування вказаного виконавчого провадження відносно нього. Крім цього, державним виконавцем не надано підтверджень щодо проведення будь-яких виконавчих дій у період з 21.01.2015 року до листопада 2017 року.

Отже, державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає свідомість невиконання рішення суду та наявність в його діях/бездіяльності умислу.

У прохальній частині подання державний виконавець просить обмежити боржника у праві виїзду за кордон, при цьому подання взагалі не містить посилань щодо наміру боржника виїхати за межі України та докази його конкретних намірів на виїзд з України. При цьому, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання. Сама по собі наявність зобов'язання про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, не може бути підставою для застосування норм ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні подання.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року зі змінами та доповненнями, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартусенко Н.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Н. Борис