ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/476/16-ц

провадження № 22-ц/781/319/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненко В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

представник позивача за довіреністю - Бистров Сергій Анатолійович

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представник відповідачів - адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2017 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 13 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір МА-376/2008, відповідно до якого банк надав їй кредитні кошти в сумі 27000 доларів США, терміном до 05 серпня 2013 року.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконала. Станом на 25 грудня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 53260,35 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 15732,75 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 18036,10 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 19491,50 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Письмова вимога направлена їй залишена без задоволення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2011 року з відповідачів стягнуто заборгованість в сумі 29880,31 доларів США.

З урахуванням штрафів та раніше присудженої судом суми остаточна заборгованість відповідачів на 25 грудня 2015 року становить 24559,93 доларів США, що за курсом складає 563896 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 24559,93 доларів США, що за курсом складає 563896 грн. та судові витрати.

В ході судового розгляду позовні вимоги уточнив, просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 24559,93 доларів США, що за курсом складає 563895 грн. 99 коп., яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 12987,80 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 11572,13 доларів США. Стягнути солідарно з відповідачів судові витрати (т.3 а.с.180-181).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю. Суд дійшов висновку, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2011 року позов банку задоволено в повному обсязі та достроково стягнуто всю заборгованість за кредитним договором.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що судовим рішенням від 02 серпня 2011 року не було припинено дію кредитного договору, а тому на залишок заборгованості нараховувалися проценти та пеня. Цим рішенням не було розірвано договір, а відтак його дія для сторін продовжувалась і банком здійснювалось нарахування заборгованості. Рішення відповідачами не виконується. Саме по собі судове рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених умовами договору. Оскільки на момент ухвалення судом рішення у справі борг банку в повному обсязі не повернуто, суд не мав підстав для відмови в захисті його права на отримання сум, передбачених умовами договору за інші періоди, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Апеляційне провадження відкрито 29 грудня 2017 року (т.4 а.с.21).

Відповідачі у відзиві на апеляційну скаргу просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки судовим рішенням від 02 серпня 2011 року позов банку задоволено в повному обсязі та достроково стягнуто всю заборгованість по кредитному договору. Банк вдруге звертається до суду з позовом про стягнення коштів за одним і тим самим кредитним договором, крім того у 2011 році банком було вилучено та реалізовано заставне майно. Позивач не має права на подвійне стягнення коштів, навіть якщо рішення суду 2011 року виконано не було (т.4 а.с.27-30).

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим, а позов банку повторним.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак оскаржуване судове рішення таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що строк кредитного договору закінчився 05 серпня 2013 року, а судовим рішенням вся кредитна заборгованість вже стягнута, тобто договірні правовідносини між сторонами припинилися, тому стягнення пені та процентів за час виконання судового рішення не передбачено.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 13 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав їй в кредит на споживчі цілі грошові кошти в сумі 27000 доларів США, які вона повинна повернути 05 серпня 2013 року (т.1 а.с.13-16). Графік погашення кредиту та відсотків визначених в розмірі 18% річних на залишок заборгованості до 20 числа кожного місяця відображений в підписаному сторонами додатку №1 до кредитного договору (т.1 а.с.16). Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором (п.7.1). Строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлено сторонами тривалістю 5 років (п.6.8). Пунктом 6.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань за кредитним договором позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,067% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, сплата пені здійснюється у гривні, у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті.

13 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 підписано договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалася нести солідарну відповідальність за виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 13 серпня 2008 року (т.1 а.с.17).

Позивач визначив, що станом на 25 грудня 2015 року загальна заборгованість за кредитом становить 53260,35 дол. США, яка складається з :

заборгованості за кредитом в доларах - 15732,75

заборгованості за відсотками - 18036,10

пені - 19491,50

що підтверджується розрахунками (т.1 а.с.6-8, т.3 а.с.184-185), а також випискою з особового рахунку, в якій відображено всі нарахування та сплату коштів на виконання умов договору (т.1 а.с.124-250,т.2 а.с.1-249, т.3 а.с.1-147).

Зазначеними розрахунками також підтверджується, що проценти на тіло кредиту визначені в сумі 18036,10 доларів США станом на 05 серпня 2013 року, тобто на дату кінцевого строку повернення кредиту і після цієї дати проценти більше не нараховувалися і їх розмір не збільшувався (т.1 а.с.6-8, т.3 а.с.184-185).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Матеріалами підтверджується, що умови кредитного договору позичальник виконував не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість.

Як вбачається з позовної заяви від 15 лютого 2010 року з додатками (т.3 а.с.216-222), заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2011 року (т.1 а.с.4-5) судом визначено, що станом на 15 лютого 2010 року заборгованість за кредитним договором становить 29880,31 дол.США, яка складається з заборгованості в доларах:

за тілом кредиту з достроковим поверненням всієї суми 22766,80

за процентами 5048,30

пені 612,59

штрафів 1452,62

Зазначеним рішенням суду стягнуто солідарно з відповідачів 237981 грн.92 коп. за курсом НБУ на 02 серпня 2011 року 7,9712 грн. за 1 дол.

Це судове рішення виконано лише частково за рахунок проданого майна в порядку виконання судового рішення на суму 5867,67 дол. США, що відображено 27 травня 2011 року

в розрахунку (т.1 а.с.6-8), сума несплаченого тіла кредиту становить 15732,75 дол.США.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеняпідлягають стягненню з позичальника.

Ця правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові №6-1206 цс15 від 23 вересня 2015 року, в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249 цс15, в постановах від 21 вересня 2016 року у справі №1252 цс 16 та у справі №2739 цс 15.

Колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір підлягає виконанню відповідно до умов та в порядку, визначених ним, тому позивач незважаючи на рішення суду про стягнення заборгованості та в зв'язку з невиконанням як умов кредитного договору, так і рішення суду мав право нараховувати проценти на залишок несплаченого тіла кредиту та пеню відповідно до умов договору.

Суд першої інстанції, встановивши,що судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконав, дійшов помилкового висновку про припинення правовідносин сторін, що випливають із кредитного договору.

Банк просив стягнути з відповідача проценти з урахуванням попереднього рішення суду за період з березня 2010 року до 05 серпня 2013 року, що становить 12987,80 дол. США (18036,10- 5048,30), а також визначив розмір пені з березня 2010 року по 25 грудня 2015 року в сумі 19497, 70 дол. США, а з урахуванням рішення суду ця сума становить 18885,11 дол. США (19497, 70 - 612,59), але розмір пені зменшив за власним рішенням до 11572,13 дол.США, що в гривневому еквіваленті за курсом 22,96 грн. за 1 дол. становить 265696 грн.10 коп. (т.3 а.с.180-181).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2322цс16).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 подала письмову заяву про застосування позовної давності (т.3 а.с.195-196), банк з позовом звернувся до суду 26 січня 2016 року (т.1 а.с.2). За умовами договору позовна давність за всіма вимогами встановлена сторонами тривалістю 5 років, а тому нарахування за період з лютого 2010 року по 26 січня 2011 року є поза межами строку позовної давності і в стягненні нарахованих за цей період сум необхідно відмовити за спливом позовної давності відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Відповідно до розрахунку (т.1 а.с.6-8) сума процентів станом на 20 лютого 2011 року становить 7205.60 дол. США, тому в межах позовної давності сума процентів становить 10830,50 доларів США (18036,10 -7205.60), що в національній валюті становить 248668 грн. 28 коп.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України щодо здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи те, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача рішенням суду вже була стягнута пеня, вона не працює, її доходи складаються з допомоги, яку вона отримує, перебуваючи у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, що підтверджується відповідними доказами (т.1 а.с.109-111), виходячи з того, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, колегія суддів вважає, що розмір пені необхідно зменшити до 150000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову до ОСОБА_2 частково. Загальна сума задоволеного позову становить в національній валюті 398668 грн. 28 коп., пропорційно до задоволеної частини позову підлягає стягненню судовий збір в сумі 12558 грн.04 коп. (1,5 % = 5980,02, 110%=6578,02).

Позов до поручителя ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки від 13 серпня 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Унаслідок порушення боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, пред'явивши позов до суду в лютому 2010 року.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Крім того, за умовами кредитного договору кінцевий термін виконання зобов'язань за кредитним договором встановлено 05 серпня 2013 року.

З позовом до поручителя про стягнення процентів, нарахування яких було припинено ще 05 серпня 2013 року, та пені позивач звернувся в січні 2016 року.

За таких обставин порука є припиненою, що є підставою для відмови в позові до поручителя.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2017 року.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року станом на 25 грудня 2015 року за процентами в сумі 10830,50 доларів США, що складає 248668 грн. 28 коп., та пеню в сумі 150000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 12558 грн.04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 09 лютого 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко