Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/422/13 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/778/296/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 14.08.2007 року між АТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 34.2/АА-092.07.2, банк свої зобов'язання за договором виконав, надав кредит у сумі 19 490 доларів США на строк до 14.08.2014 р.; за користування кредитом було встановлено плату у розмірі 14,5 % річних. При цьому, ОСОБА_3 зобов'язався повертати кредит та вносити платежі згідно графіку.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 34.2/АА-092.07.2 від 14.08.2007року, укладеного між AT «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено: між позивачем та ОСОБА_3 договір застави транспортного засобу № 34.2/АА-092.07.2 від 14.08.2007 p., посвідчений приватним нотаріусом за р.№ 2464.; між позивачем та ОСОБА_4 договір поруки, відповідно до умов якого остання поручається перед Позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Договором. Згідно п. 4.4. Договору поруки строк позовної давності за цим Договором встановлюється в межах трьох років.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного договору щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, виникла заборгованість за кредитним договором, для стягнення якої 28.08.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_6, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 791. У виконавчому написі пропонувалося звернути стягнення на рухоме маймо, а саме: автомобіль марки CITROEN, модель BERLINGO, рік випуску 2007, колір зелений, шасі (кузов, рама, коляска) №VF7GJWJYB93450652, тип - легковий універсал, реєстраційний номер АРІ795ВА, що належав на праві власності ОСОБА_3.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, пропонувалось задовольнити вимоги Банку у розмірі: кредит в сумі, еквівалентний 16008, 95 доларів США; відсотки в сумі, еквівалентним 1516 доларам США; пеня в сумі, еквівалентній 370,59 доларів США, що становить: еквівалент 17896,17 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 142972,50грн., а також з метою відшкодування кредитору внесеної за вчинення виконавчого напису плати запропоновано стягнути з боржника 1700грн.

09.06.2010 року ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 19813450) про примусове виконання виконавчого напису № 791, виданого 28.08.2009 року. 27.08.2012 року в межах виконавчого провадження автомобіль марки CITROEN, модель BERLINGO, рік випуску 2007, колір зелений, шасі (кузов, рама коляска) №VF7GJWJYB93450652, тип - легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав на праві власності ОСОБА_3, було реалізовано.

30.10.2012 року ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з частковим погашенням заборгованості за кредитним договором, перерахуванням коштів від реалізації авто на рахунок банку. За рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації майна, було погашено заборгованість: кредит у сумі 6,41 дол. США; проценти у сумі 1515,83 дол. США; витрати на вчинення виконавчого напису нотаріусу у сумі 1700,00 грн.

Станом на 27.12.2012 року заборгованість відповідача перед банком складає суму 33 032, 45 доларів США, що по курсу НБУ на 27.12.2012 р. (1 дол. США = 7,993 грн.) складає 264 028, 38 грн.

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_7 просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 34.2/АА-092.07.2 від 14,0.2007 в розмірі 264028,38 грн., що еквівалентно 33032,45 доларів США, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 127908,30 грн., що еквівалентно 16002,54 доларів США, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6,08 грн., що еквівалентно 0,76 доларів США, нарахованої пені за прострочення кредиту в розмірі 123907,97 грн., що еквівалентно 15502,06 доларів США, нарахованої нені за прострочені проценти в розмірі 12206,03 грн,, що еквівалентно 1527,09 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати у розмірі 1320,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати у розмірі 1320,14грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4В, подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Витрати повязані зі сплатою судового збору покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов "ПАТ ОСОБА_7", суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконали, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитом, процентами та пеня, які підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Встановлено, що 14.08.2007 року між AT «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 34.2/АА-092.07.2.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 34.2/АА-092.07.2 від 14.08.2007року, укладеного між AT «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено між позивачем та ОСОБА_3 договір застави транспортного засобу № 34.2/АА-092.07.2 від 14.08.2007 p., посвідчений приватним нотаріусом за р.№ 2464.; між позивачем та ОСОБА_4 договір поруки, відповідно до умов якого остання поручається перед Позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Договором. Згідно п. 4.4. Договору поруки строк позовної давності за цим Договором встановлюється в межах трьох років.

Банк свої зобов'язання за. договором виконав, надав кредит у сумі 19490 доларів США на строк до 14.08.2014 p.; за користування кредитом було встановлено плату у розмірі 14,5 % річних.

ОСОБА_3 не виконував своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором належним чином, не сплачував своєчасно щомісячні платежі згідно графіку.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем, ОСОБА_5, умов кредитного договору щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, виникла заборгованість за кредитним договором, для стягнення якої 28.08.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_6, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 791. Добровільно виконавчий напис нотаріуса відповідач не виконав.

27.08.2012 року в межах виконавчого провадження автомобіль марки CITROEN, модель BERLINGO, рік випуску 2007, колір зелений, шасі (кузов. Рама, коляска) №VF7GJWJYB93450652, тип - легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належав на праві власності ОСОБА_3, було реалізовано. За рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації майна, було погашено заборгованість: кредит у сумі 6,41 дол. США; проценти у сумі 1515.83 дол. США; витрати на вчинення виконавчого напису нотаріусу у сумі 1700,00 грн.

Станом на 27.12.2012. року заборгованість відповідача перед банком у складає 33032,45 доларів США, що по курсу НБУ на 27.12.2012 р. (1 дол. США = 7,993 грн.) складає 264028 грн. 38 коп., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 16002,54 доларів США, що еквівалентно 127908,30 грн., суми простроченої заборгованості за процентами 0,76 доларів США, що еквівалентно 6,08грн., суми нарахованої пені за прострочення кредиту 15502,06 доларів США, що еквівалентно 123907,97 грн., суми нарахованої пені за прострочені проценти 1527,09 доларів США, що еквівалентно 12206,03 грн.

Згідно із ст. 524 ЦК України зобов'язання має здійснюватись у грошовій одиниці України. Проте, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язанню в іноземній валюті. Що й було зроблено сторонами у вищезазначеному кредитному договорі.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (чч. 1,2 ст. 551 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки належна сплата вищезазначеної заборгованості відповідачем на користь банку у зазначені договором строки не здійснювалась, то приймається до уваги курс долару США по відношенню до гривні України на день розрахунку суми заборгованості позивачем - 27.12.2012 року, який становив: 1 долар США = 7,993 грн., так як банк у своєму позові просив стягнути з відповідача саме заборгованість станом на 27.12.2012 року.

Судом вірно встановлено, що на час розгляду цієї справи судом сума заборгованості не зменшилась, сторони по цій справі не укладали між собою договору реструктуризації зазначеної суми заборгованості.

Підстав для зменшення судом за рішенням суду суми пені на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України не вбачається, оскільки відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно заяви позичальника, він отримав кредит, ознайомився і погодився з Умовами надання кредиту, а також тарифами Банку, які були надані йому в письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування у Банку.

Суд вірно зазначив, що згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосоване судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З наданих Банком розрахунків слідує, що позичальник з травня 2008р. не здійснював проплати по кредиту, також не надано підтверджень будь-яких проплат з боку відповідачів протягом слухання справи в суді першої та апеляційної інстанції. Тому ОСОБА_7 позбавився того, на що розраховував за умовами договору, тобто повернення поточними платежами тіла кредиту та нарахованих відсотків в строк до 27.12.2012р.

Доводи апеляційних скарг щодо строків позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подавали до суду першої інстанції заяв по цій справі про застосування строку позовної давності до нарахованої банком пені.

Отже колегія суддів дійшла до висновку про відсутність законних підстав для застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені. При цьому посилання на ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка застосовується щодо розміру неустойки у разі, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків є також безпідставним.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені в апеляційних скаргах доводи скаржників не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: