Справа № 383/998/17
Номер провадження 2/383/109/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Одінцової Н.Г.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача та представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області, справу № 383/998/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору міни недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просила визнати недійсним договір міни від 05.04.2017 року укладений ОСОБА_6 від її імені з ОСОБА_4 про обмін земельної ділянки площею 8,71 га на земельну ділянку площею 0,01 га та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 8,71 га за ОСОБА_4.

Позов обґрунтовує тим, що 29.09.2015 року під впливом обману видала ОСОБА_4 довіреність на укладання від її імені договорів міни або оренди належної їй земельної ділянки площею 8,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

В листопаді 2017 року дізналась, що 05.04.2017 року ОСОБА_2 в порядку передоручення уклав від її імені з ОСОБА_4 договір міни, за яким належна їй земельна ділянка площею 8,71 га вартістю 220022 грн. 19 коп. перейшла у власність ОСОБА_4, а земельна ділянка площею 0,01 га, розташована на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, вартістю 321 грн. перейшла у її власність без доплати.

Оскільки цей договір міни був укладений від її імені внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, обмін відбувся нерівнозначний, чим порушено закони, які регулюють земельні правовідносини, зокрема п.п.б п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 14, 15 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 203, 215, 216, 232, 238, 715 Цивільного кодексу України, укладений в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а тому в силу положень закону є підставою для визнання його недійсним.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі з обставин, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити, додатково пояснивши, що у вересні 2015 року керівник ПСП «Шевченка» ОСОБА_4 звернувся до позивача з пропозицією укладення договору оренди землі пояснивши, що у звязку із зміною в законодавстві даний договір оренди землі та довіреність до нього потрібно оформляти в нотаріальній конторі. 29.09.2015 року під впливом обману позивач вважаючи, що оформляє договір оренди земельної ділянки (паю), видала ОСОБА_4 довіреність на укладення від її імені договорів міни або оренди належної їй земельної ділянки. У листопаді 2017 року позивач при оформленні субсидії по виписці з податкової служби довідалась, що у 2017 році отримала від ПСП «Шевченко», в оренді якого знаходиться її земельна ділянка, грошові кошти в сумі 107879 грн. за продаж (обмін) нерухомості, однак жодних грошових коштів не отримувала. На підставі вищевказаної довіреності ОСОБА_4 передоручив ОСОБА_2 розпорядження земельною ділянкою позивача та в подальшому уклав з ОСОБА_2 оспорюваний договір міни. Також вказав, що спірний договір міни укладений всупереч інтересам позивача. За площею та вартістю обмінені земельні ділянки є нерівнозначними, адже значно різняться, що свідчить про зловмисну домовленість відповідачів. Позивач своєї згоди на обмін належної їй земельної ділянки на земельну ділянку відповідача не надавала.

Подав відповідь на відзив згідно якого зазначив, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження сторонами порядку обміну земельними ділянками, передбаченого ст.14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (а.с.117-125).

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю, пояснивши, що відповідач ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку площею 0,01 га шляхом поділу земельної частки (пай) на різні частини земельних ділянок. Подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що земельні ділянки, які є предметом договору міни отримані у результаті розпаювання земель колективної власності на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», отже обмін земельними ділянками між сторонами відбувся саме за схемою «пай на пай». Таким чином при укладенні договору міни дотримані вимоги п.15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Окрім того, при укладенні договору міни ОСОБА_2 діяв імені позивача на підставі наданої нею довіреності, яка була належним чином завірена, посвідчена нотаріусом та мала чинність. Також зазначив, що законом не передбачено обмежень щодо міни земельних ділянок за плащами та вартістю (а.с. 82-85).

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі (а.с.36).

Ухвалою суду, постановленою із занесенням в протокол судового засідання від 21.05.2018 року, задоволено клопотання представника позивача про допит в якості свідка позивача ОСОБА_3 (а.с.177-183).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації від 28.03.2002 року №131-р передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,71 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Витязівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0484, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №002831, виданого 29.03.2002 року Бобринецькою райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7-167ч (а.с.20-21). Вказана земельна ділянка отримана на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73078542 від 16.11.2016 року відповідачем ОСОБА_4 набуто у власність земельну ділянку площею 0,01 га, розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:001:0798, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підстава виникнення права власності: заява про розподіл земельної ділянки (а.с.86). Докази того, що ця земельна ділянка отримана у порядку встановленому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" відсутні.

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю.

Судом встановлено, що 29.09.2015 року позивач ОСОБА_3 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси зокрема з питань, що стосуються укладення від її імені договору міни, а також з питання державної реєстрації права власності та права оренди щодо належної їй на праві власності земельної ділянки площею 8,71 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої та території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0484, а також виконувати всі інші юридично значущі дії, повязані з цією довіреністю. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 29.09.2015 року за реєстровим №869 (а.с.16-17).

05.04.2017 року між ОСОБА_3, від імені якої по довіреності, посвідченій в порядку передоручення приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_8 24.03.2017 року за реєстровим №184, діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_4 укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровий №175, згідно з яким ОСОБА_3, в особі представника, передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві власності земельну ділянку площею 8,7052 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0484, вартістю 220022,19 грн., а ОСОБА_4 взамін передав у власність ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0100 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:001:0798, вартістю 321 грн. без доплати, що підтверджується копією договору міни (а.с.11-15).

Позивач ОСОБА_3 допитана в судовому засіданні в якості свідка у відповідності до ст.92 ЦПК України пояснила, що у вересні 2015 року уклала з ОСОБА_4 договір оренди належної їй на праві власності ділянки строком на 20 років. Договір оренди підписала у 2015 році у нотаріуса та отримала від бухгалтера орендну плату наперед в сумі 50000 грн. Також у нотаріуса підписала довіреність. Договір міни не підписувала та наміру його укладати у неї не було. Вважає, що її земельна ділянка знаходиться в оренді відповідача ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.6 ст.715 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

У відповідності до ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з підпунктом "б" пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України та діє на даний час.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально.

Отже аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою "пай на пай".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 5 листопада 2014 року, від 11 лютого 2015 року.

Проте за умовами оскаржуваного договору міни, власник земельної ділянки, отриманої на підставі Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передала у власність належну їй земельну ділянку в обмін на земельну ділянку, отриману не у порядку встановленому Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". При цьому, судом під час розгляду справи не встановлено, що земельна ділянка площею 0,0100 га є виділена у натурі земельна частка (пай), так як даний факт не підтверджений стороною відповідача будь-якими доказами. Однак, навіть з урахуванням пояснень сторони відповідача, що вказана земельна ділянка є частиною паю, не підтверджує той факт, що це пай як ціла величина.

Окрім того, відповідно до ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як дано розяснення в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Згідно ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч.3 ст. 238 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, за своєю правовою природою представництво за довіреністю є правовідношенням, за яким особа уповноважується вчинити правочини від імені та і в інтересах довірителя.

Згідно змісту статті 240 ЦПК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтею 248 ЦПК України передбачені випадки припинення представництва за довіреністю.

З аналізу вказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що передоручення не припиняє представництва за довіреністю.

Однак, як вбачається з оспорюваного договору міни обмін земельної ділянки площею 8,7052 га, вартістю 220022,19 грн., належної позивачу був здійснений її представником за довіреністю в порядку передоручення на земельну ділянку, площею 0,0100 га, вартістю 321 грн. Сторонами договору досягнуто домовленості про обмін земельних ділянок, що є предметом цього договору без доплати, оскільки оцінюють обмінюване майно рівнозначно.

Таким чином, ОСОБА_4, будучи представником позивачки з питань, що стосуються права користування належною їй земельною ділянкою, передоручив ОСОБА_2 свої повноваження та в своїх інтересах уклав спірний договір міни з ОСОБА_2 всупереч інтересів довірителя.

За вказаних обставин, виникнення несприятливих наслідків для ОСОБА_3 та домовленість представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 з ОСОБА_4 про рівнозначність обмінюваного майна явно не відповідає інтересам ОСОБА_3, адже як за площею, так і за вартістю земельна ділянка, набута у власність позивачем за спірним договором значно менша за площею та вартістю переданої ОСОБА_4 земельної ділянки, що свідчить про факт зловмисної домовленості представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 з ОСОБА_4 при укладенні вказаного правочину, адже ОСОБА_2 будучи обізнаним з площею та вартістю обмінюваного майна усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та свідомо допускав настання для неї несприятливих наслідків - припинення права власності на земельну ділянку площею 8,7052 га.

23.11.2017 року позивач звернулась до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом вчинення спірного договору міни (а.с.127) за результатами чого внесені відомості до ЄРДР за №0013072 за ч.1 ст. 190 КК України (а.с.128), визнавши позивача потерпілою у даному кримінальному провадженні, що підтверджується листом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 17.05.2018 року №6701/117/18, що також свідчить про її незгоду з вказаним правочином та його вчинення всупереч її інтересам.

Таким чином, суд приходить до висновку про недійсність оспорюваного договору міни, який вчинений із порушенням сторонами мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України, оскільки обмін земельними ділянками відбувся не за схемою «пай на пай», а також вчинений представником в своїх інтересах та всупереч інтересам особи, яку він представляв.

Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_2, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки останній не є стороною спірного договору міни, а лише був представником сторони за даним правочином в порядку передоручення, за даним правочином у нього не виникло будь-яких прав та обовязків перед позивачем.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1280 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 232, 237, 238, 240, 244, 248, 715 ЦК України, п.п.б п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 14, 15 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 76-81, 92, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання договору міни недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Договір міни від 5 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 175, про обмін земельної ділянки 8.71 гектарів, кадастровий номер :02:000:0484, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, вартістю 220022 гривні 19 коп., на земельну ділянку, площею 0,01 гектарів кадастровий номер :02:001:0798 розташованої на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, вартістю 321 гривня, визнати недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 8.71 гектарів, кадастровий номер: :02:000:0484 розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області за ОСОБА_4.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання договору міни недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1280 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Кіровоградської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, п.і. 25006.

Представник позивача: адвокат ОСОБА_1, свідоцтво серія КР № 000079 від 01.12.2016 року.

Відповідач 1: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, п.і. 27154.

Відповідач 2: адвокат ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю КР № 0001142 від 26.12.2017 року, паспорт серії ЕА 219402 виданий 29.01.1997 року Новоукраїнським РВ УМВС України в Кіровогроадській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, п.і. 27100.

Третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрована адреса: АДРЕСА_1, п.і. 25006.

Повне судове рішення складено 01.06.2018 року.

Суддя І.М. Адаменко