Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/13809/17-ц

провадження № 61-1323св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнська Федерація Танцювального Спорту»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська Федерація Танцювального Спорту», яка підписана ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у складі суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнська Федерація Танцювального Спорту» (далі - ВГО «ВФТС») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовна заява мотивована тим, що позивачем було встановлено отримання ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 351 178,35 грн. Відповідно до виписок від 23 грудня 2015 року з особового рахунку ВГО «ВФТС» в акціонерному товаристві «Піреус Банк МКБ» вказані грошові кошти були виплачені відповідачу, як відшкодування витрат по авансовому звіту, видача на закупівлю товарів, оплату послуг і за виконані роботи. Разом з тим, починаючи із 09 лютого 2015 року, та у зазначеному періоді - липні 2015 року між ВГО «ВФТС» та ОСОБА_2 відсутні будь-які правовідносини, у тому числі і договірні, такі, які б наділяли ОСОБА_2 правом діяти від імені ВГО «ВФТС» у відносинах отримання, використання, оплати будь-яких товарів, робіт, послуг, а також у відносинах із банківськими установами щодо отримання (зняття) готівкових коштів.

Тому, з урахуванням збільшення позовних вимог просило суд стягнути 557 105,13 грн, що складається: 351 178,35 грн безпідставно отриманих грошових коштів; 130 097,85 грн процентів за користування грошовими коштами, розрахованих на підставі положень договору позики, 75 828,93 грн інфляційних втрат.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВГО «ВФТС» кошти у розмірі 351 178,35 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВГО «ВФТС» судовий збір у розмірі 5 270,14 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд зробив висновок, що ОСОБА_2, яка діяла у липні 2015 року, як член комісії з реорганізації (припинення) ВГО «ВФТС», безпідставно набула готівкові грошові кошти в сумі 351 178,35 грн і зобов'язана повернути їх позивачу на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення суд зробив висновок, що позивач не довів підстав передбачених статтею 1212 ЦК України для стягнення з відповідача грошових коштів.

У грудні 2017 року ВГО «ВФТС» подало касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року залишити в силі. При цьому посилалося на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 826/8625/15 вказано, що ОСОБА_5 після припинення його повноважень 09 лютого 2015 року не був президентом ВГО «ВФТС», а тому він не може вважатись особою, що уповноважена діяти від імені ВГО «ВФТС».

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_6, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення апеляційного суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що відсутні підстави для застосування до спірних відносин статті 1212 ЦК України, оскільки не відбулося набуття або збереження грошових коштів.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/10156/17.

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2018 року поновлене касаційне провадження та справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 при отриманні коштів в сумі 351 178 ,35 грн діяла на підставі розпоряджень ОСОБА_5, який був визначений на підставі протоколу позачергової Конференції ВГО «ВФТС» від 12 березня 2015 року президентом ВГО «ВФТС» та головою комісії з реорганізації. Відповідно до довідки, виданої акціонерним товариством «Піреус Банк МКБ» від 03 лютого 2016 року кошти були видані ОСОБА_2 за грошовими чеками від 6, 7, 8 липня 2015 року як члену комісії з реорганізації (припинення), яка мала право першого підпису на платіжних та розрахункових документах згідно наказу від 13 березня 2015 року №10.

Апеляційним судом встановлено, що на момент отримання відповідачем коштів у банківській установі за даними Єдиного державного реєстру президентом ВГО «ВФТС» був саме ОСОБА_5 Питання щодо законності зміни у складі керівних органів ВГО «ВФТС» та припинення шляхом приєднання ВГО «ВФТС» відповідно до протоколу позачергової Конференції ВГО «ВФТС» від 12 березня 2015 року, було вирішено адміністративним судом лише 11 листопада 2015 року.

Апеляційним судом встановлено, що отримані у акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» грошові кошти направлені на покриття авансованих особисто ОСОБА_5 витрат по забезпеченню проведення міжнародних рейтингових змагань «Кубок Юнік-Денса 2015» - організацію харчування, придбання медалей, канцелярські товари, оренду приміщень, організацію проживання, послуги з очищення ковроліна та інших поточних витрат. На підтвердження понесення витрат по організації змагань відповідачем було надано суду авансові звіти про використання коштів, платіжні документи про оплату нею транспортних витрат, товарів та послуг. На підтвердження факту повернення коштів ОСОБА_5 відповідач надала копію акту прийому-передачі коштів від 09 липня 2015 року.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 зроблено висновок, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Встановивши, що відсутні умови для застосування статті 1212 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не набувала грошових коштів на свою користь, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнська Федерація Танцювального Спорту», яка підписана ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило