Справа №461/5400/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

12 листопада 2018 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю секретаря Кузьми Д.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (79000, АДРЕСА_1) до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54, кв. №19) в особі Львівського відділення №1 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (79005, м.Львів, проспект Шевченка, 27) про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в особі Львівського відділення №1 Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим. Свої вимоги мотивує тим, що 24 січня 2007 року між ВАТ «Банк Універсал», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №19/60-07к. Згідно умов кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 64 700,00 дол. США з кінцевим строком погашення кредиту 23 січня 2027 року.

26 червня 2014 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до Кредитного договору № 19/60-07к від 24 січня 2007 року відповідно до якої сторони змінили розміри відсоткових ставок, а саме з 26 червня 2014 року Позичальник зобов'язався сплачувати 12,95 % річних по «базовій процентній ставці» та 20,95 % річних по «базовій підвищеній процентній ставці».

26 червня 2014 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 19/60-07к від 24 січня 2007 року та додаткової угоди б/н від 26 червня 2014 року, між банком та ОСОБА_1, було укладено договір поруки №б/н від 26 червня 2014 року.

Відповідно до договору поруки №б/н від 26 червня 2014 року (п. 1.2.2) зобов'язання боржника щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки зазначені в основному договорі, зокрема: «базова процентна ставка» - це 12,95 % річних; «базова підвищена процентна ставка» - це 20,95% річних.

У зв'язку з невиконанням вказаної вимоги, 18.03.2016 року ПАТ «Універсал банк» було подано позовну заяву до Червоноградського міського суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором.

Позивач, вважає, що на момент пред'явлення банком позову про стягнення з неї, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором, порука була припинена, що унеможливлює проведення стягнення банком з позивача, як з солідарного боржника, суми, заявленої в позові.

Крім цього, позивач зазначає, що банком з невідомих причин нараховано 23,95 % річних як базову підвищену процентну ставку за період з 10.06.2015 по 01.03.2016 рік, що збільшило обсяг відповідальності поручителя без його згоди на це.

Таким чином, припинення поруки пов'язане зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Оскільки банк не уклав додаткової угоди про збільшення процентної ставки, зробивше це самовільно, вийшовши за межі умов кредитного договору та договору поруки, порука за кредитним договором №19/60-07к припинилася з 10.06.2015 року. Просить позов задоволити.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

24 січня 2007 року між ВАТ «Банк Універсал», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №19/60-07к /а.с.5-6/.

Згідно умов кредитного договору, банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 64 700,00 дол. США з кінцевим строком погашення кредиту 23 січня 2027 року.

Додатком №1 до кредитного договору від 24 січня 2007 року встановлено графік погашення заборгованості по кредиту. /а.с.7/.

26 червня 2014 року між Банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору № 19/60-07к від 24 січня 2007 року відповідно до якої сторони змінили розміри відсоткових ставок, а саме з 26 червня 2014 року позичальник зобов'язався сплачувати 12,95 % річних по «базовій процентній ставці» та 20,95 % річних по «базовій підвищеній процентній ставці». /а.с.8-19/.

26 червня 2014 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 19/60-07к від 24 січня 2007 року та додаткової угоди б/н від 26 червня 2014 року, між банком та ОСОБА_1, було укладено договір поруки №б/н від 26 червня 2014 року.

Відповідно до договору поруки №б/н від 26 червня 2014 року (п. 1.2.2) зобов'язання боржника щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в основному договорі, зокрема: «базова процентна ставка» - це 12,95 % річних; «базова підвищена процентна ставка» - це 20,95% річних.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням вказаної вимоги, 18.03.2016 року ПАТ «Універсал банк» було подано позовну заяву до Червоноградського міського суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 06.04.2016 р. у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. /а.с.34/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1960-07к наданого банком станом на 01.03.2016 року, з 10.06.2015 року по 01.03.2016 рік ставка підвищеного відсотку була збільшена до 23,95 % річних, що є вищою ніж підвищена відсоткова ставка, що передбачена у договорі поруки та додатковій угоді б/н від 26 червня 2014 року до кредитного договору №19/60-07к./а.с.25-28/.

Згідно договору поруки б/н від 26 червня 2014 року (п.1.2.2) та додаткової угоди б/н від 26 червня 2014 року до кредитного договору №19/60-07к передбачено, що з 26 червня 2014 року Позичальник зобов'язався сплачувати 12,95 % річних по «базовій процентній ставці» та 20,95 % річних по «базовій підвищеній процентній ставці». Окрім того п. 1.6. додаткової угоди б/н від 26 червня 2014 року передбачено, що тип процентної ставки за договором визначається як фіксована процентна ставка.

Згідно, п.9.2. додаткової угоди від 26 червня 2014 року до кредитного договору, сторони погодили, що будь-які зміни, доповнення, додатки до цього договору оформляються на підставі додаткових угод/договорів, підписаних уповноваженими представниками сторін, якщо інший порядок внесення змін, змін доповнень, додатків не передбачений цим договором.

Суд встановив, що позивачем не візувалося жодних змін до договору поруки № б/н від 26 червня 2014 року, а згідно з умовами договору поруки, кредитор (ПАТ «Універсал Банк») не вправі без згоди поручителя ОСОБА_1 змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Таким чином, суд встановив, що ПАТ «Універсал Банк» в порушення умов договору поруки без згоди позивача, нарахував 23,95 % річних як базову підвищену процентну ставку за період з 10.06.2015 р. по 01.03.2016 р., що збільшило обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Згідно з ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя.

ОСОБА_1, як поручитель по договору поруки не давала своєї згоди ПАТ «Універсал Банк» на зміну процентної ставки в сторону її підвищення, ПАТ «Універсал Банк» взагалі не погоджував питання підвищення відсотків з поручителем по кредитному договору № 19/60-07к від 24.01.2007 року, та не повідомив поручителя про зміну умов кредитного договору.

Таким чином, суд доходить висновку, що кредитор ПАТ «Універсал Банк» в односторонньому порядку в порушенні умов договору поруки №б/н від 26.06.2014 року укладеного між ВАТ «Банк Універсал», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 без згоди поручителя збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, а також збільшив розмір штрафних санкцій за порушення кредитної дисципліни.

Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №1960-07к станом на 01.03.2016 року, згідно якого вбачається, що з 10.06.2015 року по 01.03.2016 рік ставка підвищеного відсотку була збільшена до 23,95 % річних, що є вищою ніж підвищена відсоткова ставка, що передбачена у договорі поруки та додатковій угоді б/н від 26 червня 2014 року до кредитного договору №19/60-07к.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки без згоди поручителя, або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таку ж правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.22 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року, де вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання забезпечує поручитель. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки приводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійсненні без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; установлення (збільшення розміру)неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банка та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладання на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Верховного Суду України від 18 червня 2012 року у справі № 6-73цс12).

Внесення змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентів за відсутності згоди поручителя на таку зміну змінює обсяг його відповідальності (постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-112цс12).

Подібна позиція висловлена в ряді інших постанов Верховного Суду України, зокрема:від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11; від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161 цс15; від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662 цс15 та інших.

У зв`язку з тим, що банк відповідно до умов кредитного договору збільшив процентну ставку за кредитом, утому числі у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, але без згоди поручителя у порушенні умов договору поруки, підстав, для покладання відповідальності на останнього за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком немає, оскільки порука припинилась (постанови Верховного Суду України від 21 листопада 2011 року у справі № 6-49 цс11, від 19 грудня 2011 року у справі №6-67 цс11).

При цьому у Постанові ВСУ №6-67цс11, Верховний суд дійшов висновку про те, що збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення договору поруки відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

За правилом ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання договору поруки припиненою на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч.1 ст.559 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134 цс12).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності(поручителя).

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та задовольняє їх повністю.

Керуючись ст. ст. 553, 554, 559 ЦК України, ст.ст.263-265, 417 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати поруку, що виникла на підставі Договору поруки №б/н від 26 червня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1, припиненою з 10.06.2015 року.

Повний текст рішення виготовлено 12.11.2018 р.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Р. Юрків