Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 622/666/15-ц

провадження № 61-36491ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Разом з тим, банком не додержано письмової форми кредитного договору не надано його оригіналу. Відсутні оригінал заяви на отримання платіжної картки; оригінал Умов і Правил надання банківських послуг; оригінал Тарифів. Крім того, позивач зазначає, що банком незаконно збільшено розмір відсотків в односторонньому порядку, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4, з урахування уточнених позовних вимог, просив суд визнати недійсним кредитний договір від 01 грудня

2011 року з дати укладення; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» провести перерахунок заборгованості з врахуванням недійсності кредитного договору та повернути надміру отримані гроші впродовж місяця з дня набрання чинності рішенням суду; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки, комісії, штрафних санкцій.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 01 листопада

2017 року рішення Золочівського районного суду Харківської області

від 24 липня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що сторони у справі уклали кредитний договір, в якому передбачили усі істотній умови договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, після підвищення процентної ставки позивач продовжував користуватися карткою, неодноразово здійснював погашення заборгованості, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин. ОСОБА_4 вказує, що він не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної ухвали апеляційного суду у зв'язку з неналежним повідомленням про дату, місце та час судового засідання, не отримував її копії та дізнався про неї 14 травня

2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Разом тим, заявник зазначає, що знаходився на лікарняному та був у службовому відрядженні, тому протягом чотирьох місяців не вживав заходів, щоб дізнатися про результати розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 01 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Установлено, що на підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань банком надано посвідчену копію заповненої та підписаної позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до змісту анкети-заяви ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ОСОБА_4 та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком кредитний договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, про що позивачем не оспорюється.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення частини другої статті 638, частини другої

статті 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Також установлено, що заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

від 01 грудня 2011 року в сумі 22 447,37 грн.

Встановивши, що оспорюваний кредитний договір містить умови, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору, а також, врахувавши, що сторони досягли згоди щодо умов сплати пені та штрафу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 24 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Харківської області

від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 01 листопада 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк