Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/19689/15-ц

провадження № 61-11755св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпек»,

третя особа - Товариство обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» (далі - ТОВ «Гіпек»), третя особа - Товариство обмеженою відповідальністю Фірма «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ Фірма «Консоль ЛТД»), про визнання речового права на об'єкт нерухомого майна.

Позов мотивовано тим, що 03 вересня 2003 року між позивачем і третьою особою було укладено договір № 2010/322-79(р) про спільну діяльність із пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. За умовами договору після закінчення будівництва цього житлового будинку позивачу повинна бути передана в натурі частка пайовика у вигляді 2-кімнатної квартири у будинку № 66 на 4-му поверсі, зведеною проектною площею 82,0 кв. м. Також за умовами договору позивач зобов'язувалася внести грошовий внесок (пай) у розмірі, еквівалентному 86 100 доларів США, у національній валюті України за курсом Національного банку України на момент внесення, поетапно; запланований строк закінчення будівництва - І квартал 2005 року. Додатковою угодою від 07 листопада 2013 року до договору від 03 вересня 2003 року № 2010/322-79(р) сторони погодили зміну назви багатоквартирного житлового будинку на житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок), а також номера квартири - 80, загальної площі - 83,5 кв. м та строку передачі спірної нерухомості - ІV квартал 2013 року. Позивач умови договору виконала в повному обсязі, однак відповідач не визнає і заперечує її майнові права на спірний об'єкт нерухомого майна, мотивуючи неналежним виконанням третьою особою будівельних робіт, а також відповідач повідомив про намір продати спірне майно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею майнове право на двокімнатну квартиру № 80, загальною площею 83,5 кв. м, що знаходиться на четвертому поверсі житлово-громадського комплексу по АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок).

Відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що між ним і третьою особою дійсно було укладено договір спільної діяльності з будівництва житлово-громадського комплексу від 24 жовтня 2001 року № 0991/241-252, але в лютому 2014 року припинився будь-який зв'язок між ними, оскільки ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» перебуває на окупованій території АР Крим, контакт із її посадовими особами відсутній. Прийняття будинку в експлуатацію відбулося за умови, що ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» усуне недоліки і недоробки у виконанні будівельно-монтажних робіт, перелік яких має бути погоджений, однак ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» не погодило переліку недоліків і не виконало в повному обсязі своїх зобов'язань із будівництва. Посилаючись на вказане, ТОВ «Гіпек» не визнає майнових прав ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 майнові права на об'єкт нерухомого майна - 2-кімнатну квартиру № 80, загальною площею 83,5 кв. м, що знаходиться на 4 поверсі житлово-громадського комплексу по АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що невизнання відповідачем майнових прав позивача з підстав невиконання в повному обсязі третьою особою своїх зобов'язань перед відповідачем за договором спільної діяльності з будівництва не ґрунтується на жодних правових підставах та суттєво порушує законні права позивача, у зв'язку з чим суд вважав установленим, що діями відповідача порушені майнові права позивача на своєчасне отримання у власність нерухомого майна, за яке нею повністю сплачені кошти, позивач позбавлена права отримати необхідні документи для реєстрації права власності, а тому з метою захисту прав позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року задоволено частково апеляційну скаргу ТОВУ Фірми «Консоль ЛТД» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_5, скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що будь-яких договірних відносин між ОСОБА_3 і ТОВ «Гіпек» щодо спірної квартири не існує, тому ТОВ «Гіпек» не є належним відповідачем у цій справі; правовідносини, які виникли щодо предмета інвестування - квартири АДРЕСА_1, виникли між ОСОБА_3 і ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД», однак позовних вимог до ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» не пред'явлено та не залучено останнє до участі у справі як належного відповідача, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення місцевого суду. Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд неправильно встановив правовідносини, які склалися щодо предмета інвестування - вищевказаної квартири, які виникли між ОСОБА_3, ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД», ТОВ «Гіпек». Також суд не надав оцінки наявним у справі запереченням ТОВ «Гіпек» від 10 березня 2015 року, за якими воно не визнає майнових прав позивача, а також листу від 09 липня 2015 року, в якому ТОВ «Гіпек» не визнає майнових прав позивача на квартиру № 80 на 4-му поверсі по АДРЕСА_1. Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на лист ТОВ Фірми «Консоль ЛТД» про повне інвестування за договором № 2010/322-79(р) про спільну діяльність із пайової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку, за яким позивач повністю сплатив пайовий внесок у сумі 86 100 доларів США, про що також свідчать довідка ТОВ Фірми «Консоль ЛТД» від 21 лютого 2014 року і акт приймання-передачі спірної квартири від 21 лютого 2014 року. На думку скаржника, ТОВ «Гіпек» є стороною спірних правовідносин з огляду на його обов'язки, передбачені договором від 24 жовтня 2001 року № 0991/241-252, та активну протидію оформленню майнових прав позивача. Посилаючись на вказане, позивач вважає, що ТОВ «Гіпек» є належним відповідачем у цій справі та що апеляційний суд порушив норми процесуального права, а саме: частину четверту статті 10, статтю 33 ЦПК України 2004 року. Також, на думку скаржника, апеляційний суд порушив вимоги частини другої статті 160 ЦПК України, статті 1 ЦПК України, яка закріплює основний принцип цивільного судочинства - справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вважає, що висновки апеляційного суду не відповідають матеріалам справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в зазначеній цивільній справі, а ухвалою цього ж суду від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення від ТОВ Фірми «Консоль ЛТД» на вказану касаційну скаргу, в яких ТОВ Фірми «Консоль ЛТД» просить відхилити касаційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність указаних в ній доводів. ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду вказану цивільну справу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За приписами частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 03 вересня 2003 року між ОСОБА_3 та ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД» укладено договір № 2010/322-79 (р) про спільну діяльність із пайової участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, за умовами якого після закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку ОСОБА_3 отримає в натурі частку пайовика у вигляді двокімнатної квартири на 4-му поверсі, під будівельним № 66, загальною проектною площею 82 кв. м.

За умовами зазначеного вище договору позивач зобов'язалася внести кошти в сумі, еквівалентній 86 100 доларам США, у гривнях за курсом Національного банку України на момент внесення, поетапно як вклад; запланований строк закінчення будівництва - І квартал 2005 року.

Додатковою угодою від 07 листопада 2013 року до договору № 2010/322-79(р) сторони погодили зміну назви багатоквартирного житлового будинку на житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1, а також номеру квартири - на 80, загальної площі - на 83,5 кв. м, строку передачі спірної нерухомості - на IV квартал 2013 року.

Згідно з довідкою про повне інвестування договору, виданою ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД» від 03 вересня 2003 року № 2010/322-79 (р) на ім'я ОСОБА_3, остання здійснила повну сплату пайового внеску у розмірі, еквівалентному 86 100 доларів США, що складає 455 625,40 грн; ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» фінансових претензій до позивача не має.

03 грудня 2013 року видано сертифікат серії IV № 49 відповідності закінченого будівництвом об'єкта щодо житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4 секційний будинок).

Відповідно до акта приймання-передачі громадського комплексу по АДРЕСА_1, ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» виконало свої договірні зобов'язання і передало ОСОБА_3 двокімнатну квартиру № 80 на 4 поверсі, загальною площею 83,5 кв. м, житловою площею 40,5 кв. м.

Станом на 15 лютого 2014 року ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД» виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру.

Згідно з посвідченим відповідачем витягом із переліку інвесторів, за кошти яких збудований житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 (І черга будівництва), позивач є інвестором, за кошти якого збудований житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1.

У поданому позові позивач ставить питання про визнання за ним майнового права на квартиру АДРЕСА_1, і задовольняючи цей позов, місцевий суд виходив із того, що права позивача не визнаються відповідачем ТОВ «Гіпек».

Однак, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку умовам договору про спільну діяльність із будівництва житлово-громадського комплексу по АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2001 року № 0991/241-252, укладеному між ТОВ «Гіпек» і ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД», за якими частки після завершення будівництва комплексу розподіляються наступним чином: ТОВ «Гіпек» - 20 % загальної площі квартир; ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» - 80 % загальної площі об'єкта (пункт 8.1).

Разом із тим згідно з положеннями пункту 8.4 указаного договору кожна зі сторін у договорі самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями перед третіми особами, у тому числі зобов'язаннями із будівництва, розподілу побудованих приміщень у межах своїх часток у розподілі об'єкта, які передані кожній стороні відповідно до пункту 8.1 договору.

Таким чином, правовідносини щодо предмета інвестування - квартири АДРЕСА_1 виникли між ОСОБА_3 і ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД».

Будь-яких договірних відносин між ОСОБА_3 і ТОВ «Гіпек» щодо спірної квартири не існує.

За змістом частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини, апеляційний суд правильно вважав, що ТОВ «Гіпек» не є належним відповідачем у вказаному позові; ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» не залучено до участі у справі як належного відповідача, і позовних вимог до останнього не заявлено.

Таким чином, апеляційний суд правильно виходив із того, що суд першої інстанції на порушення вимог статті 10 ЦПК України 2004 року не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив положення статті 33 ЦПК України 2004 року щодо залучення ТОВ Фірми «Консоль ЛТД» до участі у справі як відповідача.

Оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача, то апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з наведених підстав, при цьому питання обґрунтованості позовних вимог апеляційним судом не перевірялося.

Апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим помилковими є доводи касаційної скарги про те, що суд неправильно встановив правовідносини, які склалися щодо предмета інвестування - вищевказаної квартири, що виникли між ОСОБА_3, ТОВ Фірмою «Консоль ЛТД», ТОВ «Гіпек».

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зі змісту оскаржуваного рішення апеляційного суду вбачається, що суд надав належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не надав оцінки наявним у справі запереченням ТОВ «Гіпек» від 10 березня 2015 року та листу ТОВ Фірми «Консоль ЛТД» зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги по суті вирішеного спору зводяться до того, що скаржник не погоджується із висновками апеляційного суду про те, що ТОВ «Гіпек» не є належним відповідачем у цій справі, однак вказані доводи є помилковими і спростовуються установленими апеляційним судом обставинами справи.

Підстави для висновків про те, що апеляційний суд порушив частину четверту статті 10, статтю 33 ЦПК України 2004 року, а також частину другу статті 160 ЦПК України, статтю 1 ЦПК України, відсутні.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі інші доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик