Справа № 188/1239/18
Провадження № 2/188/601/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Власенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка) про визнання правочину дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 25 квітня 2014 року вона за умовами цивільної угоди купила у відповідачки за 10000 грн. житловий будинок № 57, розташований по вул. Травневій в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Зазначений житловий будинок належав померлому братові відповідачки ОСОБА_3.

23.10.2013 року ОСОБА_3 помер.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів належний йому будинок, розташований по вул. Травнева, 57, с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області своїй сестрі ОСОБА_2.

Позивачка сплатила відповідачці 10000,00 гривень, а відповідачка отримала зазначені кошти у повному обсязі та передала їй свідоцтво про право власності на житловий будинок, технічний паспорт житлового будинку, зареєстрований в Павлоградському МБТІ, ключі від будинку, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та власноручно написану розписку про отримання грошей. На дату вчинення правочину відповідачка ще не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому сторони домовилися посвідчити договір купівлі-продажу будинку нотаріально після отримання свідоцтва про право на спадщину, але від виконання своєї обіцянки відповідачка ухиляється. З 25 квітня 2014 року і по цей час позивачка провела ремонт та вселилася до житлового будинку за адресою: вулиця Травнева, буд. 57 в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи цим нерухомим майном одноосібно, але вона не має змоги укладати ніяких цивільно-правових угод від імені власника будинку та не може зареєструвати своє постійне місце проживання. Позивачка зазначає, що 12.06.2018 року вона приїхала до відповідачки для того, щоб домовитися з нею про дату поїздки до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, але відповідачка почала ухилятися від посвідчення нотаріусом договору, посилаючись на те, що вона до цього часу ще не закінчила з оформленням документів на спадщину після смерті її брата. На запитання позивачки, коли вони укладуть офіційно договір та посвідчать його нотаріально, відповідачка повідомила, що як будуть колись у неї гроші і вона закінчить оформлення спадщини.

Позивачка стверджує, що відповідачка умисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку, що в свою чергу позбавляє її можливості повноправно розпоряджатися придбаним майном, укладати цивільно-правові угоди стосовно свого майна тощо.

Посилаючись на ст.ст. 41, 92 Конституції України, ст.ст. 220, 316, п. 2 ч. 3 ст. 321, 328, 334, 346, 392, 396, 655, ст. 656, 658, 665 ЦК України, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Травнева, 57, с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 25.04.2014 року між ОСОБА_2, як продавцем, і ОСОБА_1, як покупцем. Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по вулиці Травнева, 57, с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її

відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити.

Відповідачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вивчивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 4 України ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2014 року сторони уклали письмовий договір купівлі-продажу, за умовами якого позивачка купила у відповідачки житловий будинок № 57, розташований по вул. Травневій в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, сплативши відповідачці погоджену сторонами ціну в розмірі 10000 грн. (а.с. 16).

Зазначений житловий будинок належав померлому братові відповідачки ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 2-226 від 18.02.1998 року, виданого виконавчим комітетом Петрівської сільської ради народних депутатів Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрованого 18.02.1998 року Павлоградським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 2-226 (а.с. 9).

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, ОСОБА_3 був належним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Травнева, 57 в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 помер 23.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 528768, виданим 25.10.2013 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с. 11).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів належний йому будинок, розташований по вул. Травнева, 57, в с. Катеринівка Петропавлівського району своїй сестрі ОСОБА_2. Зазначений заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Петрівської сільської ради Петропавлівського районуДніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 45 (а.с. 11).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36831941 від 11.03.2014 року зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с. 10).

Нормами ст. 665 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, належить власнику товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідачка, як фактичний власник за заповітом розпорядилася успадкованим після смерті ОСОБА_3 майном і передала це майно позивачці у володіння на виконання укладеного з позивачкою договору купівлі продажу.

Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: вулиця Травнева, буд. 57 в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: вулиця Травнева, буд. 57 в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладеного сторонами, викладений в письмовій розписці, підписаній сторонами (а.с.16)

Позивачка сплатила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000,00 гривень, а ОСОБА_2 отримала зазначені кошти у повному обсязі та передала їй власноручно написану розписку про отримання грошей, свідоцтво про право власності на житловий будинок, технічний паспорт житлового будинку, зареєстрований в Павлоградському МБТІ, ключі від будинку, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (а.с. 9).

На дату вчинення правочину відповідачка ще не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому сторони домовилися посвідчити договір купівлі-продажу будинку нотаріально після отримання свідоцтва про право на спадщину, але від виконання своєї обіцянки відповідачка ухиляється.

З 25 квітня 2014 року і по цей час позивачка провела ремонт та вселилася до житлового будинку за адресою: вулиця Травнева, буд. 57 в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому користуючись та володіючи таким нерухомим майном одноосібно, але вона не має змоги розпоряджатися цим майном та укладати цивільно-правові угоди від імені власника будинку та не може зареєструвати своє місце постійного проживання.

Згідно з довідкою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 315 від 02.07.2018 року ОСОБА_1 з 2014 року не зареєстрована, але проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка як власник майна у вигляді житлового будинку передала це майно у володіння та користування позивачу. Сторонами виконано умови, передбачені ст.ст. 334, 655 ЦК України.

Відповідачка відмовилася від укладення договору купівліпродажу, посилаючись на те, що вона до цього часу ще не закінчила з оформленням документів на спадщину після смерті її брата, що позбавляє її можливості розпоряджатися придбаним майном, укладати цивільно-правові угоди стосовно цього майна тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Отже, між позивачкою та відповідачкою дійсно було укладено договір купівлі-продажу без дотримання форми його укладення, передбаченої чинним законодавством України, на підтвердження виконання умов якого між сторонами було складено письмову розписку, позивачкою на цей час виконано всі умови договору купівлі-продажу домоволодіння, кошти за придбаний житловий будинок вона сплатила відповідачці, володіє та користується придбаним майном, чого не спростовано жодним доказом, але не має можливості належним чином оформити правочин через відмову відповідачки від нотаріального посвідчення, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є підставою для визнання правочину дійсним та визнання за позивачкою права власності на придбане за цим правочином нерухоме майно.

Згідно з висновком ТОВ «Земля і Право» від 02.07.2018 року вартість житлового будинку, що знаходиться по вул. Травневій, 57, в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, складає 42166 (сорок дві тисячі сто шістдесят шість) грн. (а.с.12-14).

Виходячи з ціни позову, визначеної за висновком ТОВ «Земля і Право», та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачкою був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку від 30.08.2018 року (а.с.20).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1762 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 220, 316, 321, 328, 334, 346, 396, 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 52732, вул. Травнева, 57, с. Катеринівка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область, до ОСОБА_2, РОНКПП НОМЕР_2, місце проживання: 49000, АДРЕСА_1, про визнання правочину дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вулиці Травнева, 57, с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, укладений 25.04.2014 року між ОСОБА_2, як продавцем, і ОСОБА_1, як покупцем.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по вулиці Травнева, 57, с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя ОСОБА_4