Ухвала

Іменем України

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 175/1225/17-ц

провадження № 61- 21908ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, заступник начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6, - на неправомірні рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту ДВС,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на неправомірні рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту ДВС.

У своїй скарзі ОСОБА_4 просив визнати неправомірним рішення заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо відмови в задоволенні клопотання стягувача у виконавчому провадженні № 41936000 - ОСОБА_4 від 22 лютого 2017 року.

Визнати неправомірним рішення заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо відмови розглянути скаргу стягувача у виконавчому провадженні № 41936000 - ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року у строки та в порядку, передбаченому частиною 8 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо не прийняття постанови за результатами розгляду скарги стягувача у виконавчому провадженні № 41936000 - ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 щодо не направлення стягувачу у виконавчому провадженні № 41936000 - ОСОБА_4 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_5 щодо неприйняття та не направлення стягувачу постанови за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року.

Судами встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року визнано неправомірною бездіяльність начальника управління ДВС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 щодо нерозгляду скарги ОСОБА_4 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС ОСОБА_7 відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року; зобов'язано ОСОБА_6 розглянути скаргу та письмово повідомити ОСОБА_4 про результати розгляду скарги.

04 грудня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області виданий виконавчий лист для примусового виконання вказаної ухвали.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_8 від 08 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року.

Однак, 23 грудня 2014 року виконавцем ОСОБА_8 вдруге прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»: у зв'язку з виконанням боржником - ОСОБА_6 у повному обсязі ухвали від 30 вересня 2013 року. Вважаючи таку постанову незаконною, ОСОБА_4 14 грудня 2015 року направив до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скаргу на цю постанову, в якій просив: постанову скасувати, відновити виконавче провадження, за результатами розгляду скарги прийняти відповідну постанову, направити копію. Відповіді на свою скаргу не отримав, тому 25 січня 2016 року направив до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скаргу щодо нерозгляду та ненадання відповіді на скаргу від 14 грудня 2015 року.

16 лютого 2016 року ОСОБА_4 отримав лист від 11 січня 2016 року, в якому повідомлено, що скарга на постанову старшого державного виконавця ОСОБА_8 про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2014 року не підлягає розгляду у зв'язку з порушенням строків на оскарження.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року скаргу ОСОБА_4 на неправомірні рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_9 задоволено, визнано неправомірними його рішення щодо відмови розглянути скаргу від 14 грудня 2015 року, бездіяльність щодо нерозгляду скарги, неприйняття постанови за результатами розгляду скарги та ненаправлення ОСОБА_4 копії постанови, зобов'язано ОСОБА_9 розглянути скаргу від 14 грудня 2015 року, прийняти та направити ОСОБА_4 постанову.

В зв'язку із звільненням державного виконавця ОСОБА_9 та неможливістю виконання наведеної вище ухвали, ОСОБА_4 звернувся до в. о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5 з клопотанням про розгляд скарги від 14 грудня 2015 року з врахуванням судової ухвали від 25 березня 2016 року. Листом від 24 березня 2017 року його повідомлено, що відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» та враховуючи, що ОСОБА_5 призначена на посаду в березні 2017 року, у неї відсутні правові підстави для розгляду скарги ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року.

Під час розгляду даної справи, 17 липня 2017 року районному суду було надано постанову про скасування процесуального документу від 23 червня 2017 року, прийнятого заступником директора Департаменту - начальником відділу ОСОБА_5, якою постанова ОСОБА_8 про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2014 року скасована та зобов'язано виконавця провести виконавчі дії у визначеному Законом порядку.

У поданій касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року скасувати і прийняти нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що на момент розгляду справи № 175/1225/17 заступником директора Департамету - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 було прийнято постанову про скасування процесуального документу від 23 червня 2017 року у виконавчому провадженні № 41936000, відповідно до якої скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2014 року у виконавчому провадженні № 41936000.

Таким чином, клопотання ОСОБА_4 від 22 лютого 2017 року, в якому останній просив розглянути скаргу від 14 грудня 2015 року, було розглянуто та задоволено у повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_4 не оскаржував відповідь заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 від 24 березня 2017 року № 5887-0-33-17/20.1-13

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що наявність постанови від 23 червня 2017 року про скасування процесуального документа прийнятою заступником директора Департаменту - начальником відділу ОСОБА_5, якою постанова державного виконавця ОСОБА_8 про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2014 року скасована та зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії у визначеному Законом порядку, свідчить про те, що первинна відмова ОСОБА_5 у розгляді скарги ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року за правилами Закону України «Про звернення громадян» та з підстав, що вона на посаду керівника відділу призначена в березні 2017 року, а звернення громадян розглядаються у строк не більше одного місяця від дня надходження, - тому у неї відсутні правові підстави для розгляду скарги, - була неправомірною.

Оскільки, відповідно до частини першої статті 1 статтей 7, 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5 є державним виконавцем, державним службовцем, уповноважена державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом і зобов'язана виконувати обов'язки, передбачені законом, суди першої та апеляційної інстанції зробили вірний висновок, що дана особа була зобов'язана з урахуванням ухвали Дніпрпетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року розглянути скаргу ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року на постанову старшого державного виконавця від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження» у строки та впорядку, передбаченому частиною 8 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» з прийняттям відповідної постанови. В зв'язку з цим посилання ОСОБА_5 у направленій ОСОБА_4 відповіді на положення статті 20 Закону України «Про звернення громадян» суди вірно вважали безпідставними.

На підставі повно і всебічно встановлених обставин, правил статей 383, 384, 385, 387 ЦПК України, роз'яснень що містяться у пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 суди вірно прийшли до висновку, що скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що на момент розгляду скарги спірна постанова була скасована, і таким чином, скарга ОСОБА_4 розглянута, а бездіяльність ОСОБА_5 не має місце, є безпідставними, оскільки дана обставина судом була врахована, однак факт необгрунтованої відмови у розгляді скарги мав місце і даному факту суди надали оцінку та прийняли правильне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотиви, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм права безпідставні, так як таких порушень не встановлено, а факт необґрунтованої відмови органами державної виконавчої служби у розгляді скарги ОСОБА_4 мав місце і даному факту судами надано належну оцінку.

Застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5, заступник начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6, - на неправомірні рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту ДВС, за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта