ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/92/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/14606/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року (ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 25 червня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області (надалі ТВП ГУНП в Тернопільській області), третя особа Управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області (надалі ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 28 листопада 2015 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003447 внесені відомості стосовно скоєного відносно нього злочинного правопорушення за ч.1 ст.161 КК України (дискримінація його за політичною ознакою під час виборів до місцевих рад у 2015 році) і постановою старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області від 29 січня 2016 року кримінальне провадження закрите. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2016 року вказана постанова скасована, а матеріали повернуті в орган досудового розслідування для продовження досудового розслідування.

З 14 квітня 2016 року (часу отримання зазначеної ухвали) органом досудового розслідування не виконувалась ухвала слідчого судді, не проведено його додатковий допит як потерпілого, не вирішено його клопотання про проведення окремих слідчих дій та не виконано у повному обсязі вимог прокурора.

Він оскаржив бездіяльність органу досудового розслідування і ухвалою слідчого судді від 29 червня 2017 року його скаргу задоволено. Зобов'язано слідчого розглянути клопотання про проведення окремих слідчих дій від 27.03.2017 року. Однак, і після цього на адресу позивача не надходило жодних повідомлень про результати розгляду його клопотання про проведення окремих слідчих дій. Більше того, дане клопотання не було долучено до матеріалів кримінального провадження .

Таким чином, вважає, що має місце порушення законності з боку органу досудового розслідування в особі ТВП ГУНП в Тернопільській області у формі бездіяльності, невиконання рішень судів, не вирішення клопотання про проведення слідчих дій. Даною бездіяльністю йому завдана моральна шкода , яку він оцінює у розмірі 39 899,92 грн.

04.12.2017 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив стягнути завдану його моральну шкоду із ДКСУ у розмірі 460800,00 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач додатково зазначив, що завдана йому моральна шкода полягає у зневажанні його, як людини, що постраждала від злочинно-корупційного режиму, який позбавив його права самостійно, без втручання та волі будь-яких політичних партій висувати свою кандидатуру на виборах до Тернопільської обласної ради поза волею політичних партій, жодної із яких останній не підтримує. Держава через бездіяльність органу досудового слідства, який свідомо не виконує ухвал слідчих суддів, не вживає заходів щодо розслідування даного факту дискримінації позивача за політичною ознакою.

Для розрахунку завданої моральної шкоди ОСОБА_1 застосував методику професора ОСОБА_2, згідно Таблиці розмірів компенсації презюмованої моральної шкоди, яка затверджена рішенням секції судової психологічної експертизи науково-консультаційної методичної ради при Міністерстві юстиції України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на якому обліковуються кошти Державного бюджету України .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду в частині розміру моральної шкоди змінити і визначити її у 93355 гривень.

Апелянт зазначив, що рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди є немотивованим. Суд не взяв до уваги наданого ним листа директора КНДІСЕ в якому зазначено, що застосування методики встановлення та оцінки розміру моральної шкоди (реєстраційний код 14.1.04) припинено, однак її внесено до Переліків рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, затверджених наказом МЮ України від 30.07.2010 року №1722/5. Суд не зазначив чому відхилив цей доказ і не застосував вказану методику як норму матеріального права.

Також суд не застосував в якості норми права Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" в якому Суд зазначив, що внаслідок порушень законних прав заявник зазнав моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню за відсутності доказів на підтвердження вимог про відшкодування та визначив її у 3000 євро. Такий розмір моральної шкоди у зв'язку з невиконанням судових рішень (ухвал слідчих суддів) просить стягнути на його користь (3000*31.118грн.)

У відзиві на апеляційну скаргу ТВП ГУНП в Тернопільській області зазначило, що жодних протиправних дій відносно відповідача не вчиняло, його дії є законними та такими, що здійснені у суворому дотриманні норм кримінально-процесуального законодавства тому жодної шкоди позивачу не спричинено.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що силові структури не виконують рішень судів, які є обов'язковими до виконання. З квітня 2016 року, коли судом була скасована постанова про закриття кримінального провадження та в червні 2017 року встановлена бездіяльність органу досудового розслідування, слідством не виконувались вказівки суду та не вчинялись жодні дії з розслідування у кримінальному провадженні в якому він є потерпілим. 23.12.2017 року за відсутності вчинення будь-яких слідчих процесуальних дій знову винесена постанова про закриття кримінального провадження яка ухвалою слідчого судді від 04.07.2018 року також скасована, а матеріали направлені для продовження досудового розслідування.

Представник ТВП ГУНП в Тернопільській області у судове засідання не з'явився однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відпустці.

Апеляційний суд на підставі ст. 372 ЦПК України не вважає повідомлені причини неявки поважними, а тому розгляд справи проводиться у відсутності ТВП ГУНП в Тернопільській області.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 28.11.2015 року до ЄРДР за №0003447 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161 КК України. Підставою внесення таких відомостей була ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року в справі №607/17676/15-к, якою начальника слідчого відділу ТВП ГУНП в Тернопільській області зобов"язано виконати дії відповідно до вимог ст.214 КПК України, щодо визначення слідчого для внесення відповідних відомостей за заявою ОСОБА_1 від 19 жовтня 2015 року до ЄРДР та здійснення досудового розслідування.

В ході проведення слідчих дій ОСОБА_1 був допитаний як потерпілий у кримінальному провадженні щодо порушення рівноправності громадян, про що складено протокол допиту від 26 грудня 2015 року і постановою старшого слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області від 29 січня 2016 року закрито кримінальне провадження у зв"язку з відсутністю складу злочину.

ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову і ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06 квітня 2016 року в справі №607/1284/16-к, скаргу задоволено, а постанову старшого слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області від 29 січня 2016 року скасовано. Матеріали кримінального провадження №0003447 повернуто СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування, під час якого необхідно виконати зазначені у мотивувальній частині ухвали процесуальні дії. Зокрема: допитати потерпілого ОСОБА_1, у повному обсязі виконати вказівки прокурора в кримінальному провадженні, після чого на основі ретельного аналізу зібраних доказів, всебічно, повно і неупереджено дослідити їх та всі інші обставини кримінального провадження, з урахуванням і тих, на які посилається ОСОБА_1, вчинити на підтвердження чи спростування їх необхідні, у тому числі, інші слідчі та процесуальні дії, з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні

29 червня 2017 року у справі №607/1284/16-к слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду постановлено ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Заросінської Х.О. у кримінальному провадженні №0003447 задоволено. Зобов'язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 про проведення окремих слідчих дій від 27 березня 2017 року. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні слідчим не вчинено жодних процесуальних дій. Також у вищевказаних матеріалах відсутнє клопотання скаржника про проведення окремих слідчих дій, яке отримано Тернопільським ВП ГУНП 27 березня 2017 року.

ОСОБА_1 розцінює тривале невиконання ухвал слідчого судді як бездіяльність органу досудового розслідування, що завдала йому моральної шкоди, яка ним оцінена в розмірі 460800,00 грн. та підлягає стягненню з ДКСУ.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що прийнятими рішеннями органу досудового розслідування та його тривалою бездіяльністю позивачу завдано моральної шкоди, яку визначив в 1000 грн.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода заподіяна цими органами відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки судовими рішенням, які набрали законної сили, встановлено неправомірність дій та бездіяльність слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, і надав їм належну оцінку та дійшов обгрунтованого висновку, що моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через ДКСУ.

Однак колегія суддів апеляційного суду не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції не врахував тривалість бездіяльності органу розслідування (з квітня 2016 року), яка продовжувалась і після визнання ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду бездіяльності слідчого СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області, що полягала у не розгляді ним клопотання від 27.03.2017 року та невиконання органом розслідування вказівок зазначених в ухвалах слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду.

Враховуючи наведене, ступінь вини слідчого СВ ТВП ГУНП, вимоги розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі мінімальної заробітної плати - 3723 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мотивував чому не застосував методику професора ОСОБА_2, згідно Таблиці розмірів компенсації презюмованої моральної шкоди, яка затверджена рішенням секції судової психологічної експертизи науково-консультаційної методичної ради при Міністерстві юстиції України, оцінюються критично, оскільки суд першої інстанції зазначив, що застосування такої методики на території України припинено.

Віднесення такої методики до переліку рекомендованої літератури не зобов'язує суд її застосовувати, оскільки саме ст. 23 ЦК України визначено обставини, які суди повинні враховувати для визначення розміру моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для визначення моральної шкоди у розмірі 93355 грн (3000 Євро), який визначив Європейський суд з прав людини у справі "Ромашов проти України", оскільки у вказаній справі встановлено інші обставини, а саме невжиття протягом 5 років, 5 місяців і 15 днів необхідних заходів щодо виконання рішення суду про стягнення заробітної плати.

Враховуючи вказане та керуючись ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення слід змінити, стягнувши на користь ОСОБА_1 3723 грн. відшкодування моральної шкоди.

Щодо судових витрат то суд не здійснює їх розподіл, оскільки відповідно до п.13. ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання даного позову і апеляційної скарги не справляється судовий збір.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2018 року змінити, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Казначейську службу України 3723 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Головуючий Г.В. Бершадська

Судді О.І. Ткач

Б.О. Гірський