ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №591/3120/17

Номер провадження 22-ц/788/1913/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 серпня 2018 року в складі судді Кривцової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 22 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували в шлюбі з 02 грудня 1995 року по 18 листопада 2016 року. За час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль Renault Megane II 1.4 16 v червоного кольору, 2008 року виготовлення, легковий седан-В, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєструвавши його на відповідача ОСОБА_2 Позивач зазначає, що ОСОБА_2 ухиляється від надання майна в користування, від добровільного поділу чи огляду автомобіля. Вартість майна відповідно до договору про його придбання становить 91 000,00 грн. Позивач вказує, що майно набуте в шлюбі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки чоловіка та дружини є рівними.

Позивач просила визнати за нею право власності на спірний автомобіль, сплативши відповідачу половину його вартості в розмірі 45 000,00 грн., яку вона попередньо внесла на депозитний рахунок суду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) кошти, що були нею внесені 21 вересня 2017 року в якості попередньої оплати вартості ? частки автомобіля на рахунок ТУ ДСА в Сумській області (номер рахунку НОМЕР_8) у сумі 45500 грн. (№ квитанції 0.0.854223019.1).

Стягуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину понесених ним витрат на правничу допомогу у сумі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

При цьому зазначає, що визначення права власності на автомобіль не перешкоджає виконанню іншого судового рішення про оплатне вилучення майна, а визначає належну особу для отримання коштів після фактичного вилучення.

Вказує, що вона не знала про керування її чоловіком автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та про вилучення транспортного засобу.

Зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн. є завищеним.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не подав.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період часу з 02 грудня 1995 року по 18 листопада 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією судового рішення (т. 1 а.с. 6-7).

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 0901051, укладеного 05 січня 2009 року ОСОБА_2 (покупець) придбав у ТОВ «Автодом Пассат» (продавця) автомобіль Рено Меган. Відповідно до п. 3.1 договору, вартість автомобіля становила 91 000,00 грн. (т. 1 а.с. 10-11).

Із копії рахунку-фактури № СФ-0812241 вбачається, що 24 грудня 2008 року виписано рахунок, відповідно до якого постачальнику ТОВ «Автодом-Пассаж» платник ТОВ «Віто-буд» в рахунок часткової оплати автомобіля Рено Меган повинен перерахувати 46 000,00 грн. (т. 1 а.с. 82).

З матеріалів справи вбачається, що в даному рахунку назву платника було заштриховано та переправлено напис від руки на ТОВ «Віто-буд» ( т. 1 а.с. 82).

Також судом встановлено, що 20 грудня 2008 року між ТОВ «Віто-буд» та ОСОБА_5 було укладено договір займу. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_5 отримала в борг на споживчі потреби 46 000,00 грн. (т. 1 а.с. 81).

Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0812241 підприємством ТОВ «Віто-буд» сплачено за придбання автомобіля Рено Меган та оформлено на ОСОБА_2, який не є працівником підприємства (т. 1 а.с. 83).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії розписки від 28 грудня 2008 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_5 кошти в сумі 38 000,00 грн. (т. 1 а.с. 84).

З листа Територіального сервісного центру № 31/18/5946-133 від 17 січня 2018 року вбачається, що автомобіль Renault Megane II 1.4 16 v червоного кольору, 2008 року виготовлення, легковий седан-В, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, 11 квітня 2009 року зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку ДДР № 891930 від 05 січня 2009 року, виданої ТОВ «Автодом-Пассаж». Повідомлено, що надати вказану довідку немає можливості, оскільки реєстраційні документи було знищено за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 138).

Даний автомобіль 11 квітня 2009 року перереєстровано з тимчасового обліку на постійний, видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9, в якому в особливих відмітках зазначено, що право керування має ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 138).

Відповідно до листа № 585641/38022018 від 15 травня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів з 21 червня 2010 року по 21 червня 2020 року. Посвідчення водія зберігається в Територіальному сервісному центрі № 5946 РСЦ МВС України в Сумській області (т. 1 а.с. 184).

Як встановлено місцевим судом з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КпАП України, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2010 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 років з оплатним вилученням транспортного засобу Renault Megane II 1.4 16v, номерний знак НОМЕР_2, зареєстрованого за ОСОБА_2 (а.с. 17 адміністративної справи № 3-1442/10).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 14 липня 2010 року постанову Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2010 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення (а.с. 25-26 адміністративної справи № 3-1442/10).

Вказана постанова набрала законної сили 14 липня 2010 року та 16 липня 2010 року була направлена на виконання до відділу ДВС Зарічного району м. Суми в частині виконання оплатного вилучення автомобіля (а.с. 29 адміністративної справи № 3-1442/10).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи № 3-1442/10, ОСОБА_1 11 червня 2018 року звернулася до Апеляційного суду Сумської області з апеляційною скаргою на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2010 року у справі № 3-1442/10.

Постановою судді Апеляційного суду Сумської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто разом з додатками (а.с. 56 адімінстративної справи № 3-1442/10).

Крім того, судом із матеріалів адміністративної справи встановлено, що на виконанні у Зарічному відділі ДВС міста Суми перебуває виконавче провадження № 20827410 з примусового виконання постанови № 3-1442, виданої Зарічним районним судом м. Суми 21 червня 2010 року про оплатне вилучення автомобіля Рено Меган. Однак оригінал виконавчого провадження було втрачено при реорганізації відділу ДВС Сумського МУЮ (а.с. 35).

За заявою державного виконавця Зарічного ВДВС міста Суми 07 березня 2018 року було отримано дві копії постанови № 3-1442/10 від 21 червня 2010 року (а.с. 34).

На запит суду державним виконавцем Зарічного ВДВС міста Суми ГТУЮ в Сумській області було надано копію виконавчого провадження з примусового виконання постанови Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2010 року № 3-1442/10 в частині оплатного вилучення автомобіля.

Постановою державного виконавця Зарічного ВДВС міста Суми від 30 березня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови № 3-1442/10, виданої Зарічним районним судом м. Суми 21 червня 2010 року (т. 1 а.с. 197).

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, спірний автомобіль, відповідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 26 квітня 2018 року накладено обтяження - заборона відчуження (т. 1 а.с. 209).

Постановою державного виконавця від 26 квітня 2018 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 - Renault Megane II 1.4 16 v червоного кольору, 2008 року виготовлення, легковий седан-В, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 211) та боржнику ОСОБА_2 направлено вимогу про надання спірного автомобіля для арешту та опису в строк до 07 травня 2018 року (т. 1 а.с. 213).

Постановою державного виконавця від 13 червня 2018 року оголошено розшук автомобіля Рено Меган, що належить боржнику ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 214).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи про поділ майна подружжя спірне майно - автомобіль НОМЕР_5 є оплатно вилученим за судовим рішенням у іншій справі, яке набрало законної сили 14 липня 2010 року, тому відсутні підстави для визнання права власності позивача ОСОБА_1 на вказаний автомобіль, оскільки доля даного майна вже вирішена 14 липня 2010 року і даний автомобіль де-юре вже не перебуває у власності нікого з подружжя.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2, 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що спірний автомобіль дійсно є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбаний під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, де покупцем зазначений один із подружжя - відповідач.

Такий статус майна презюмується і зазначеним вище сімейним законодавством України, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними.

Докази, які відповідач надає на підтвердження придбання спірного автомобіля за кошти його матері ОСОБА_5 не є належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, оскільки суду не надані оригінали вказаних документів (договору позики, рахунку-фактури, розписки а.с. 81-84). Крім того з розписки не вбачається на які цілі позичалися кошти та не надано докази, що саме ці кошти внесені відповідачем в рахунок оплати вартості автомобіля. Сам договір купівлі-продажу автомобіля ніким не оспорений, зокрема матір'ю відповідача ОСОБА_5, залишається чинним і за даним договором покупцем є відповідач.

Тому в порядку розподілу майна подружжя є підстави для визнання за позивачем права власності на ? частину автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перебування подружжя ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, 04 квітня 2010 року відповідачем ОСОБА_2 було вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП, за яке постановою суду від 21 червня 2010 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 10 років з оплатним вилученням транспортного засобу Renault Megane II 1.4 16 v номерний знак НОМЕР_2, зареєстрованого за ОСОБА_2

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що вона не знала про керування її чоловіком автомобілем у стані алкогольного сп'яніння та про вилучення транспортного засобу, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Місцевий суд вірно зазначив, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду, що позивач ОСОБА_1 як співвласник автомобіля, мала право розпорядження та право керування даним автомобілем, і відповідно, повинна була цікавитись питаннями утримання, догляду, ремонту автомобіля та долею свого майна.

Про обізнаність дружини (позивача ОСОБА_1.) щодо існування постанови суду про оплатне вилучення автомобіля НОМЕР_6, свідчить і той факт, що свою апеляційну скаргу, яку ОСОБА_6 30 червня 2010 року подав на постанову суду від 21 червня 2010 року, він обґрунтовував тим, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 і що вилучений автомобіль є їх спільною сумісною власністю (а.с. 20-21 адміністративної справи № 3-1442/10).

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновком місцевого суду про те, що відсутні підстави для визнання права власності позивача ОСОБА_1 на вказаний автомобіль, оскільки доля даного майна вже вирішена 14 липня 2010 року і даний автомобіль де-юре вже не перебуває у власності нікого з подружжя.

Спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що передбачає можливість його поділу як майна, що нажите під час шлюбу. Отже, визначення права власності на автомобіль не перешкоджає виконанню іншого судового рішення про оплатне вилучення майна, а визначає належну особу для отримання коштів після фактичного вилучення.

Таким чином, необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля Renault Megane II 1.4 16 v, номерний знак НОМЕР_2, а також повернути їй кошти, що були нею внесені 21 вересня 2017 року в якості попередньої оплати вартості ? частки автомобіля на рахунок ТУ ДСА в Сумській області в сумі 45500 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив фактичні обставини справи, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то з урахуванням часу та обсягу, затрачених представником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_7 на виконання робіт, надання послуг та часткове задоволення позову, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Також у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 455 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 682 грн. 50 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_3) право власності на ? частину автомобіля Renault Megane II 1.4 16 v червоного кольору, 2008 року виготовлення, легковий седан - В, кузов № НОМЕР_10, реєстраційний номер НОМЕР_2, котрий зареєстрований за ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_7), місце реєстрації: АДРЕСА_1).

Повернути ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2) кошти, що були нею внесені 21 вересня 2017 року в якості попередньої оплати вартості ? частки автомобіля на рахунок ТУ ДСА в Сумській області (номер рахунку НОМЕР_8) у сумі 45500 грн. (№ квитанції 0.0.854223019.1).

Стягути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину понесених ним витрат на правничу допомогу у сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 455 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 682 грн. 50 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик