ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/985/18Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/4817/136/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря ОСОБА_1

та сторін представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №594/985/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року, ухвалену суддею Губіш О.А., про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, яка є громадянкою ОСОБА_5 Федерації, а проживає в Республіці Білорусь про розірвання шлюбу.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою на підставі п. 6 ч. 1 ст. 374 та ст. 379 ЦПК України направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України за домовленістю між подружжям справа про розірвання шлюбу може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого із сторін. При подачі позову до матеріалів справи було додано заяви ОСОБА_4 від 20 січня 2014 року та 24 липня 2016 року про реєстрацію розірвання шлюбу із громадянином ОСОБА_2 у яких зазначалося, що розірвання шлюбу провести у її відсутності, а також вона не має ніяких претензій до позивача. Вважає, що вищевказані заяви можна вважати домовленістю між подружжям про розірвання шлюбу.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, додавши, що у 2014-2016 роках ОСОБА_2 дійсно перебував за кордоном у США на заробітках, а тепер перебуває на території України за місцем свого проживання в смт. Мельниця Подільська, вул. В. Стуса, 4, Борщівського району, Тернопільської області. ОСОБА_2 сам приходив до суду і здавав документи.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою через сайт судової влади Тернопільського апеляційного суду, а тому у відповідності до вимог ст. 372 ч.2 ЦПК України колегія суддів вважає, що неявка сторони належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає її розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до норм ст. 29 ЦПК України підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем визначається суддею Верховного Суду.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Судом встановлено, що 17 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Камянець-Подільському реєстраційної служби Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Актовий запис № 627. (а.с.22)

Із копії паспорта ОСОБА_2 та довідки №1790 від 21.08.2018 року, виданої виконкомом Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району вбачається, що позивач зареєстрований та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21, 27).

Доказів про те, що ОСОБА_2 перебуває за межами України в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи є заяви ОСОБА_4 від 20.01.2014 р. та 26.06.2016 р. про те, що вона не заперечує щодо розірвання шлюбу через компетентні органи України, що можна вважати домовленістю подружжя щодо вирішення даного питання.

Відповідно до вимог ст. 497 ЦПК України - підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно до частини другої статті 2 ЦПК України правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права. Норми права про розмежування підсудності містяться переважно у двосторонніх договорах про правові відносини і правову допомогу у цивільних справах.

Також у міжнародних договорах про правову допомогу містяться спеціальні норми про підсудність окремих категорій справ, де передбачається застосування комбінованих критеріїв: громадянства, місця проживання сторін, місцезнаходження майна.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України Про міжнародне приватне право (частина перша статті 75 Закону України Про міжнародне приватне право).

Питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатись і на момент відкриття провадження у справі, і у попередньому судовому засіданні.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції безпідставно в резолютивній частині ухвали зіслався на норму ст. 185 ч.4п.1 ЦПК України - заява подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписана особою, яка не має права її підписувати, не мотивуючи і не конкретизуючи підстави посилання на цю норму законодавства0.

Колегія суддів вважає, що суд порушив норми процесуального права, оскільки визначення підсудності у даній справі мало вирішуватися на стадії відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норми ст.185 Цивільно- процесуального Кодексу і підлягає скасуванню з направленням заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374 ч.1.п.4, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

ОСОБА_6