АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 756/2554/16-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддівсудової палати в цивільних справах: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Шевчука А.В. 01 листопада 2017 року у м. Києві о 13:08 год., дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Національної поліції України ГУНП у м. Києві, третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсним житлового ордера, свідоцтва про право власності на квартиру, часткового скасування розпоряджень та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2016 року ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, Національної поліції України ГУНП у м. Києві, в якому з урахуванням уточнень просили:

скасувати протокол №8 засідання житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві від 14.08.2015 про затвердження рішення райуправління про видачу житлового ордера серії Б на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5;

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/1415/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
частково скасувати Розпорядження № 490 від 22.09.2015 Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання окремої однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та видачу ордера серії Б на жиле приміщення згідно з пунктом 1 цього розпорядження на ім'я ОСОБА_5;

визнати недійсним ордер серії Б на жиле приміщення квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5, який видано відділом обліку та розподілу житлової площі Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації на ім'я ОСОБА_5;

скасувати Розпорядження за №1679 від 27.11.2015 органа приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації щодо надання дозволу на приватизацію жилого приміщення квартири та видачу Свідоцтва про право власності на жиле приміщення квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5;

визнати недійсним Свідоцтво про право власності від 27.11.2015 на житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказували на те, що ОСОБА_2 з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України м. Києва, а до цього з 01.04.1992 проходив службу в органах внутрішніх справ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Рішенням Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва за №52 від 23.02.1976 «Про надання службової жилої площі» кімнати №79-108 були закріплені під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС. 18.08.1992 згідно з Розпорядженням начальника Мінського РВВС м. Києва, працівник міліції ОСОБА_2 був поселений до кімнати АДРЕСА_7. При цьому, ОСОБА_2, його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно мешкають та зареєстровані у вказаній кімнаті. З огляду на зазначене, позивачі стверджують, що рішення про надання окремої однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та видача ордера серії Б на жиле приміщення на ім'я ОСОБА_5 було здійснено в порушення вимог житлового законодавства, оскільки дане приміщення не було вільним.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення останнього з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказував, що 22.09.2015 розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку АДРЕСА_8 працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі ОСОБА_5 На підставі вказаного розпорядження Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація 25.09.2015 видала ОСОБА_5 ордер серії Б №010599 на вселення в квартиру АДРЕСА_3. 01.10.2015 ОСОБА_5 в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира АДРЕСА_3), а 27.11.2015 отримав свідоцтво про право власності на вказане помешкання. Свідоцтво про право власності видане згідно з Розпорядженням за №1679 від 27.11.2015 органу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. При цьому, ОСОБА_5 не зміг поселитися до квартира АДРЕСА_3 з огляду на те, що квартира була безпідставно та самовільно зайнята ОСОБА_2 Оскільки ОСОБА_2 добровільно не звільняє квартиру АДРЕСА_3, позивач просив про задоволення його позовних вимог.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2016 позов ОСОБА_2, та позов ОСОБА_5 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2017 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Національної поліції України ГУНП у м. Києві, третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсним житлового ордера, свідоцтва про право власності на квартиру, часткового скасування розпоряджень - відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа : Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого житлового приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_3 в Оболонському районі м. Києва без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодились із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_2, ОСОБА_3, ними подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи. Позивачі за первісним позовом зазначають, що рішення про надання окремої однокімнатної квартири АДРЕСА_5 та видача житлового ордера серія Б на жиле приміщення на ім'я ОСОБА_5 було здійснено незаконно та помилково в порушення вимог ЖК України, оскільки вказане житлове приміщення вже було зайняте позивачами на законних підставах. Враховуючи вищевикладене, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги первісного позову задовольнити.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Відповідач за первісним позовом Національна поліціяУкраїни ГУНП у м. Києві та третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 в період з 01.04.1992 по 06.11.2015 проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 службу в Національній поліції України /т.1 а.с. 9/. Згідно наказу щодо особового складу Головного управління національної поліції у м. Києві від 15.08.2016 №697 о/с ОСОБА_2 звільнений зі служби за власним бажанням /т.2 а.с.20/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був поселений у гуртожиток по АДРЕСА_8 за Розпорядженням районного управління ГУ МВС України в м. Києві від 22.09.1998 на час роботи /т.1 а.с.116-188, 167/. Дані про видачу ордеру в матеріалах справи відсутні.

З копії довідки Форма №3 від 03.02.2016 вбачається, що ОСОБА_2 та члени його родини: дружина - ОСОБА_8, син - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_2 зареєстровані АДРЕСА_8, однак не в конкретній кімнаті, (квартирі) а в гуртожитку /т.1 а.с.145 на звороті, 148, 153, 162, 166/. Разом з тим, у паспортних даних позивача та за даними Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві він має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 /т.1 а.с.157/. Згідно з даними Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві ОСОБА_2 та члени його сім'ї зареєстровані в гуртожитку без зазначення квартири /т.2 а.с.37/.

З копії свідоцтва про право власності від 04.12.2003 вбачається, що дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_8 є співвласником окремої трикімнатної квартири загальною площею 60.60 кв.м. у АДРЕСА_9 /т.1 а.с.156/.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.09.2015 №490 «Про надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку АДРЕСА_8 у зв'язку з тим, що відпала потреба у використані їх під гуртожиток, в тому числі - ОСОБА_5./т.1 а.с.42,182-183/.

На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації №490 від 25.09.2015 ОСОБА_5 видано ордер серії Б №010599 на вселення в квартиру АДРЕСА_3 /т.1 а.с.43, 184-185/.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2015 ОСОБА_5 здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира АДРЕСА_3) /т.1 а.с.45-47,187-190/.

Розпорядженням органу приватизації державного житлового фонду Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 1679 від 27.11.2015 прийнято рішення про безоплатну передачу квартири у власність ОСОБА_5 /т.1 а.с.177; т.2 а.с.53/.

27.11.2015 відповідач отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, яке набуто в порядку приватизації /т.1 а.с.44,186/.

В порядку ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально

споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

В силу ст. 128 цього Кодексу порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Згідно з положеннями ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках,

що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.

В силу ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Положення ст. 155 цього Кодексу визначають, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

В силу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Постановляючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з недоведеності підтвердження правомірності вселення та зайняття ОСОБА_2 з сім'єю АДРЕСА_6. Натомість правомірність отримання ОСОБА_5 права на зайняття квартири АДРЕСА_3 підтверджено наявними доказами та не спростовано в судовому засіданні. У зв'язку з цим, суд прийшов до висновку про відсутність підстав задоволення вимог первісного позову та наявність підстав для задоволення вимог зустрічного позову про виселення позивача із спірного житлового приміщення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Наведені норми чинного законодавства визначають, що єдиною підставою для вселення в гуртожиток є ордер. Також нормами ЖК України передбачено укладення перед вселенням договору на надану жилу площу в гуртожитку, на підставі спеціального ордера. В матеріалах справи наявні дані про видачу розпорядження на право зайняття позивачем кімнати № 93 у гуртожитку, проте відсутні дані як про видачу ордера, так і укладення договору. Відсутні також будь-які докази існування такого роду договірних відносин між позивачем і балансоутримувачем гуртожитку щодо спірної квартири.

Посилання сторони позивача на наявність реєстрації у спірній квартирі не можуть бути прийняті до уваги в якості підтвердження факту зайняття ними спірного житлового приміщення на час надання його відповідачеві з огляду на те, що матеріали справи містять суперечливі дані щодо цього. Достеменно підтверджується наявність реєстрації позивачів у гуртожитку, проте не у спірній квартирі. Проте, сама по собі реєстрації місця проживання не свідчить про наявність права користування житловим приміщенням і жодних прав щодо житлової площі не породжує. А отже висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачами правомірності зайняття спірного приміщення є обґрунтованим.

Натомість матеріалами справи підтверджується надання в установленому порядку права користування кв. № 93 у гуртожитку, було видано як відповідне розпорядження, так і ордер на її зайняття. Правомірність передачі цього житла у приватну власність позивача досліджується судом виключно в межах заявлених позовних вимог, а саме було заявлено про неправомірну передачу у зв'язку з недодержанням вимог щодо вільного житлового приміщення, проте вказане не доведено стороною позивача. За наведених обставин не вбачається підстав для визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування щодо передачі відповідачеві спірного житлового приміщення. Оскільки не доведена неправомірність набуття відповідачем права власності на спірне житлове приміщення, саме відповідач є таким що має право володіння і користування ним, тому його вимога про виселення позивача є законною і обґрунтованою.

Таким чином, посилання позивача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені матеріали справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

В силу положень ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Отже виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем первісних вимог та законність вимог зустрічного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 26.02.2018.