ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2781/18 Справа № 202/2419/18 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гідротех Інжинірінг» до ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач ТОВ «Гідротех Інжинірінг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.1-3).

14.06.2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити його позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гідротех Інжинірінг» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1). (а.с.10).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуванної ухвали судді та відмову у задоволенні заявленого клопотання про забезпечення позову (а.с.14-15).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд 1 інстанції керувався положеннями ст. ст. 149-150 ЦПК України, та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів не може погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гідротех Інжинірінг» до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

14 червня 2018 року позивач ТОВ «Гідротех Інжинірінг» подав заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

В обґрунтування даної заяви посилається на те, що аби не допустити факту передання відповідачем права власності, користування, володіння третім особам, вони вважають за необхідне накласти арешт на спірне нерухоме майно, до вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява ТОВ «Гідротех Інжинірінг» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Зі справи також вбачається, що ані заява, ані ухвала фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Також, судом не враховано, що відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності, а також і права користування житлом як відповідача, так і можливо інших мешканців квартири, як що такі є.

Отже, постановляючи вказану ухвалу про накладення арешту на нерухоме майно, суд прийняв до уваги лише інтереси позивача, залишивши поза увагою інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушеними, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими, у зв'язку із застосуванням саме такого виду забезпечення позову, необхідність застосування якого при розгляді саме цієї справи належним чином не обґрунтована.

Враховуючи викладене, а також те, що судом було порушено норми процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню, з ухвалення постанови про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Гідротех Інжинірінг» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гідротех Інжинірінг» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, з вищезазначених підстав, що не позбавляє позивача права звернутися з відповідною заявою про забезпечення позову, обґрунтувавши її належним чином.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви позивачів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гідротех Інжинірінг» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Гідротех Інжинірінг» до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: