Справа № 2-5261/09
Провадження № 4-с/524/26/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2018 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Гладкій К.О.

за участю представника скаржника ОСОБА_1, державного виконавця Загребельного А.Ю., стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся зі скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Соколова О.А. щодо виконання судового рішення та скасування постанов.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_1 вимоги підтримує, посилаючись на обставини викладені в скарзі, просить задовольнити. Наголошує, щодо порушення державним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, щодо примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м Кременчука від 25.05.2015 року, яке повторно пред»явлено до виконання. Вважає, що державним виконавцем безпідставно проведено розрахунок аліментів з 03.06.2012 року без виконавчого листа. У звязку з відсутністю підстав вважати, що заборгованість по аліментам була та виникла із його вини немає, тому вважає, прийняті постанови про арешт майна, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії такими, що підлягають скасуванню..

Державний виконавець Загребельний А.Ю. просить відмовити у задоволенні скарги, з підстав, зазначених у запереченнях. Наголошує, що скаржник не зазначив у скарзі, які саме дії є незаконними. Зазначає, що провівши розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому провадженню № 47722608, у відповідності до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 194 СК України. запропонував боржнику надати відповідні квитанції щодо сплати аліментів, які у ОСОБА_3 відсутні.

Стягувач ОСОБА_2 вважала скаргу безпідставною, а вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення ефективними та законними.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статей 1,3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України державний виконавець зобовязаний діяти виключно у спосіб, передбачений законом.

Згідно статті 447 ЦПК України та ст.74 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, що відповідає поданий скарзі та свідчить про належність скаржника.

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби м Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження №47722608 з примусового виконання виконавчого листа № 2/5261/09 , виданого 25.05.2015 Автозаводським районним судом м Кременчука про стягнення з ОСОБА_3А, на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 29.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

03.06.2015 року стягувачем предявлено виконавчий документ на виконання.

05.06.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

30.06.2015 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника, копія якої направлено для виконання по місцю роботи боржника - ТОВ «ЕЙР ТАУРУС».

16.02.2018 року стягувач звернулась з заявою про видачу довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з період з 03.06.2012 по 01.02.2018 року, що відповідає вимогам ст. 194 Сімейного кодексу України відповідно до якого аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

19.02.2018 року державним виконавцем видано довідку розрахунок зі сплати аліментів, яка 19.02.2018 року направлена сторонам виконавчого провадження. Згідно довідки заборгованість по аліментам за період з 03.06.2012 року по 01.02.2018 року складає 32 795, 79 грн.

ОСОБА_3 вказану довідку розрахунок заборгованості отримав особисто 14.03.2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З наведених вище мотивів довід скарги щодо відсутності підстав виконувати рішення суду, оскільки ОСОБА_3 надавав добровільну допомогу, влаштування особистого життя стягувачем тощо, не ґрунтується на законі.

У скарзі заявник посилається на те, що проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості з аліментів є неправомірним, а постанова про стягнення неіснуючої заборгованості протиправною, відсутність вини у можливому виникненні заборгованості, порушення прав існуванням постанов про тимчасові обмеження, з огляду на що постанови має бути скасоване.

Відповідно частин 4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом п. 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року N 6 роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Оскільки предметом розгляду скарги, поданої заявником у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, є саме законність чи незаконність дій державного виконавця, а предметом розгляду конкретно цієї скарги є саме протиправність, на думку боржника, дій державного виконавця щодо складання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, то суд виходить із того, що складення довідок-розрахунків за аліментами є обов'язком державного виконавця і такий обов'язок останнім виконано не в повній мірі.

Згідно із частиною другою статті 71 Закону України ?Про виконавче провадження? за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Частиною 9 цієї ж статті передбачено, що підставою для винесення постанов про тимчасове обмеження окремих прав боржника є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а не наявність вини боржника чи причини утворення такої заборгованості.

З огляду на викладене, жодних підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними у скарзі не зазначено, а оскаржувані дії щодо винесення постанов про тимчасові обмеження та накладення арешту на майно були вчинені та прийняті відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено. Вимога ж ОСОБА_3А, про скасування постанов не грунтується на Законі.

Керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця та скасування постанов відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в пятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С.Предоляк