Провадження № 22-ц/779/161/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухваленого головуючим суддею Татаріновою О.А. 14 листопада 2017 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и л а :

23.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначив, що 14.10.2001 року відповідач вчинив відносно нього злочин, передбачений ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК, а саме вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та інший розлад здоров'я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень він тривалий час перебував на лікуванні і йому була встановлена третя група інвалідності.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження на підставі ст.49 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

Посилаючись на те, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень він зазнав моральних страждань, які виразились у фізичному болю, емоційних та душевних переживаннях, а також посилаючись на те, що по даний час його постійно турбують головні болі, при яких можлива втрата свідомості, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на його користь 120000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 80000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 800 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що він спричинив позивачу тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та таких, що спричинили розлад здоров'я, поєднаний із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину, оскільки такий висновок суду не ґрунтується на жодних доказах.

Суд безпідставно посилався на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК у зв'язку із закінченням строків давності, оскільки тільки вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Відповідач зазначає, що суд виходив з того, що він винен у вчиненні кримінального правопорушення і обмежився тільки визначенням розміру моральної шкоди, що свідчить про порушення принципу презумпції невинуватості, передбаченого ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Крім того, позивач не подав жодних мотивованих розрахунків розміру моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2001 року близько 02год.00хв. біля кафе «Малібу» по вул. Стуса, 23 в м. Івано-Франківськ, ОСОБА_3, порушуючи громадський порядок з мотивів неповаги до суспільства, будучи озброєним дерев'яною битою, без будь-яких поважних на те причин на зауваження охоронця кафе - ОСОБА_2 про припинення конфлікту, наніс йому цілеспрямований удар вказаним знаряддям в область голови, від якого ОСОБА_2 впав на землю та втратив свідомість. В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник.

ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з забоєм м'яких тканин лівої лобної ділянки з синцем та садном, переломом кісток основи та склепіння черепа, забоєм головного мозку середньої важкості, крововиливами в лобну, гайморові пазухи, комірки решітчастого лабіринту, пневмоцефалією, розривом лівої барабанної перетинки з ліквореєю з лівого слухового проходу, яка ускладнилися розвитком післятравматичного церебрального арохноїдиту з правобічною пірамідною недостатністю, лікворно-гіпертензивним синдромом з стійкою цефалгією, вестибуло-кохлеарним синдромом, вегето-судинною дистонією за змішаним типом із судинними кризами гіпертинзивниго типу 1-2 р на тиждень, зниженням когнітивно-мнестичних функцій, двобічної після травматичної сенсоневральної приглухуватості I-V ступенів, практичною глухотою зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та таких, що спричинили розлад здоров'я, поєднаний із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи отримані ОСОБА_2 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та таких що спричинили розлад здоров'я, поєднаний із стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності (а.с.3-4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що між винними діями відповідача та ушкодженням здоров'я позивача існує причинний зв'язок, оскільки позивач отримав травми у результаті хуліганських дій ОСОБА_3, що підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що отримані ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження призвели до тривалого лікування, психологічних та психічних переживань, вплинули на трудову діяльність, призвели до душевних страждань в результаті перенесеного фізичного болю.

Також з наданих позивачем до суду копій медичних документів вбачається, що позивач тривалий час хворів та проходив курси лікування, і йому встановлена третя група інвалідності.

Апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром 80000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки відшкодування шкоди у такому розмірі відповідає принципам розумності та справедливості.

Посилання відповідача у скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно посилався на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 25.11.2016 року про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК у зв'язку із закінченням строків давності, як на доказ його вини, оскільки тільки вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК (чинного на час ухвалення рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ухвалі про закриття кримінального провадження зазначені обставини скоєння злочину та вказано, що саме ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.121 та ч.4 ст.296 КК України. ОСОБА_3 не подав доказів на спростування таких обставин.

Суд першої інстанції дав оцінку ухвалі Івано-Франківського міського від 25.11.2016 року відповідно до ст. 212 ЦПК, тобто у сукупності та у взаємозв'язку з іншими доказами.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідача про те, що позивач не подав мотивованого розрахунку розміру моральної шкоди, оскільки чинним законодавством не врегульовано питання визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а тому суд першої інстанції визначив розмір відшкодування з врахуванням принципів розумності та справедливості.

Крім того, апеляційний суд також враховує мотивацію розрахунку розміру відшкодування, а саме тяжкість отриманих тілесних ушкоджень та їх наслідки, про які було зазначено вище.

При таких обставинах справи підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2017 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко