Провадження № 22-ц/4812/64/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 482/1819/17
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

15 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі: відповідача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Демінською О.І., в приміщені цього суду, того ж дня о 09 год. 31 хв., повний текст рішення суду складено 25 червня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та права власності в порядку спадкування,

встановила:

В жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, який обґрунтовувала наступним.

З 23 квітня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.

Її чоловік був членом автогаражного кооперативу «Локомотив» та мав в своєму користуванні гараж № НОМЕР_1, а також був членом садівничого товариства «Південний Буг» та користувався земельною ділянкою № НОМЕР_2 із садовим будинком, розташованим на цій земельній ділянці.

Після його смерті залишилося спадкове майно вказані земельна ділянка НОМЕР_2 з садовим будинком по АДРЕСА_1, та гараж НОМЕР_1 в АГК «Локомотив», вартість яких істотно збільшилася внаслідок її та померлого чоловіка спільної праці.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли вона та дочка спадкодавця ОСОБА_2 шляхом подання заяв нотаріусу про прийняття спадщини.

Крім того позивач вказувала, що рішенням правління АГК «Локомотив» від 30 березня 2017 року її прийнято в члени кооперативу, а ОСОБА_5 виключено в зв'язку зі смертю.

Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на вказане вище майно.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме на: 1/2 частку садового будинку та земельної ділянки НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та 1/2 частку гаражу НОМЕР_1 в АГК «Локомотив», а також право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/4 частку садового будинку та земельної ділянки НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та 1/4 частку гаражу НОМЕР_1 в АГК «Локомотив».

-2-

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_6 заперечуючи проти позову, послалась на те, що право власності на перелічене в позові майно померлому не належало та вартість його за час спільного проживання позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не збільшувалася.

У відповіді на відзив ОСОБА_4 посилалась на необґрунтованість заперечень відповідача.

Крім того, позивач суду пояснювала, що будь-які правовстановлюючі документи на садовий будинок, земельну ділянку, гараж відсутні. Також вказувала, що чоловік за життя мав намір приватизувати земельну ділянку, виділену під садівництво та облаштування садового будиночку, проте цього не зробив. Відсутній і технічний паспорт на садовий будинок, достовірно не відомо у якому році побудований, оскільки він не виготовлявся та з приводу його виготовлення ніхто до компетентних органів не звертався. Підтвердила, що на гараж також відсутні технічна документація та правовстановлюючі документи.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Додатковим рішенням цього ж суду від 02 липня2018 року заяву ОСОБА_2 про сплату винагороди за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 900 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у спосіб захисту, який не суперечить закону, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невірну оцінку доказів у справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вона стверджувала, що за час спільного проживання з чоловіком, вони всі затрати і трудові, і матеріальні вкладали в благоустрій дачі, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Суд не врахував, що спадкодавець за життя мав намір приватизувати земельну ділянку, у зв'язку з чим звертався до Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, що підтверджується відповіддю на його звернення та показами свідка ОСОБА_10 Після смерті спадкодавця, відповідач обманним шляхом заволоділа ключами від дачі, викрала книжки садовода, змінила замки та позивач не має доступу до дачі, тому вона позбавлена можливості провести будь-які дії щодо оформлення технічної документації щодо фіксування факту наявності зазначеного майна. При цьому, позивач також зазначала, що відповідач визнала, що садовий будинок збудований за період 1986-1987 років.

Крім того, судом не надано оцінки рішенню правління АГК «Локомотив» від 30 березня 2017 року, яким позивача прийнято в члени кооперативу, а ОСОБА_5 виключено в зв'язку зі смертю.

Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, проте в суді апеляційної інстанції, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з ОСОБА_5 з 23 квітня 2002 року перебувала в зареєстрованому шлюбі.

-3-

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

На підставі заяв рідної дочки спадкодавця, відповідача ОСОБА_2, та його дружини позивача ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. була заведена спадкова справа за № 5/2017.

12 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 посилаючись на те, що позивачем не надано правовстановлюючі документи на спірне майно.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З довідок СТ «Південний Буг» від 30 грудня 2017 року № 1 та від 24 травня 2017 року №313 слідує, що після смерті дружини ОСОБА_12, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5 став членом товариства та користувався земельною ділянкою № НОМЕР_2 за адресою: Костянтинівська сільська рада вул. Дачна Новоодеського району та садовим будинком, розташованим на цій земельній ділянці (а.с.124, 141). Згідно інформації наданої суду першої інстанції Константинівською сільською радою Новоодеського району від 26 грудня 2017 року № 345/03-04 та Новоодеської районної ради від 28 грудня 2017 року № 630/05-19/16 ОСОБА_5 не звертався за оформленням права власності на земельну ділянку НОМЕР_2 по вул. Дачна та садовий будинок (а.с.118-119).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя та у порядку спадкування за законом на земельну ділянку і садовий будинок, суд виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження побудови садового будинку в період до 1992 року та прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу ОСОБА_5 земельної ділянки у власність.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

-4-

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об'єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об'єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

З матеріалів справи вбачається, що доказів побудови садового будинку в період до 1992 року, а також технічного паспорту на нього сторонами суду не надано. Не містять матеріали справи і беззаперечних та переконливих доказів спільних трудових та грошових затрат позивача, які б свідчили про істотне збільшення у своїй вартості садового будинку. Тому самі по собі покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо затрат позивача в благоустрій та покази відповідача щодо часу будування садового будинку, на думку колегії суддів, не є достатніми доказами та підставами для визнання за позивачем права власності на садовий будинок, як на частку в спільному майні подружжя, так і в порядку спадкування за законом.

Крім того, як пояснила суду апеляційної інстанції відповідач садовий будинок є недобудованим будинком.

Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог про визнання права власності на садовий будинок як в порядку спадкування, так і шляхом визнання права власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя.

-5-

При цьому посилання відповідача на створення перешкод з боку відповідача, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості оформлення технічної документації на садовий будинок, вказаних висновків не спростовують.

Крім того, як встановлено спадкодавець не звертався до органів місцевого самоврядування із заявою про приватизацію земельної ділянки № НОМЕР_2 по вул. Дачна.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на намір ОСОБА_5 за життя приватизувати земельну ділянку та повідомлення Новоодеської державної адміністрації Миколаївської області від 10 грудня 2009 року № 857/20-39/02 про необхідність надання спадкодавцем документу, який посвідчував права користування земельною ділянкою не свідчить про розпочату останнім процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку у спільному майні подружжя та в порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги про підставність вимог про визнання права власності на частку у праві спільної власності подружжя на гараж та на його частку у порядку спадкування за законом, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець по справі згідно виписки з рішення № 343 виконкому Заводської районної Ради народних депутатів від 16 грудня 1998 року «Про включення громадян в гаражний кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів» мав лише дозвіл на встановлення металевого гаражу без права встановлення оглядової ями в гаражному кооперативі «Локомотив» (а.с.142).

З пояснень відповідача ОСОБА_2 суді апеляційної інстанції слідує, що на теперішній час металевий гараж відсутній, а існує лише місце під гараж в гаражному кооперативі.

Інших доказів, які б могли ідентифікувати приналежність гаражу спадкодавцеві на праві власності, його фізичне існування та свідчити про істотне збільшення його вартості ОСОБА_4 суду не надано і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, як свідчать матеріали справи спадкодавець ОСОБА_5 користувався металевим гаражем та був членом автогаражного кооперативу «Локомотив».

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знищення та зміни їх призначення. Металеві гаражі не підлягають реєстрації, як тимчасові споруди і не пов'язані фундаментом із землею, в експлуатацію не приймаються і право власності на них не оформлюється. Спадкодавець не мав права власності на гараж і відповідно його спадкоємці не можуть набути такого права.

У зв'язку з тим, не спростовують цих висновків щодо підстав набуття права власності на гараж спадкоємцями і сам по собі факт прийняття останніх в члени авто гаражного кооперативу.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не заявлялись інші вимоги, а предметом позову були садовий будинок, земельна ділянка та гараж.

Доводи апеляційної скарги зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ЦПК України.

-6-

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду, вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені позивачем в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись сь. 367, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.