Провадження №: 2/755/863/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретарів Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд, -

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя мотивуючи вимоги тим, що 02.09.2000 року Виконавчим комітетом Вікторійської сільської ради Пирятинського району Полтавської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

За час перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було придбане нерухоме майно, а саме : нежитлове приміщення 74 в АДРЕСА_1.

Загальна вартість нерухомого майна, склала 2318763 грн.

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_4 до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки нежитлове приміщення 74 в АДРЕСА_1, було придбано відповідачем 29.09.2016 року за його власні кошти отримані від продажу автомобілів, а тому є його приватною (особистою) власністю. Дане приміщення використовувалось на потреби підприємницької діяльності, доходи від якої були витрачені на потреби сім'ї.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позов просила задовольнити в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на вимоги ст.ст. 65 - 70 СК України, крім того посилається на п.17 договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 29.09.2016 р. укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Технокорк», відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 стверджував що вказане спірне приміщення набувається у спільну сумісні власність та за спільні кошти подружжя.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечили посилаючись на вимоги ч.1 ст. 60 СК України. Відповідачем було вказано, що позивач ОСОБА_1 ніде не працювала та на даний час не працює без поважних на те причин та немає доходу.

Під час судового розгляду та затвердженої мирової угоди ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.01.2018 року, в рамках розгляду справи за позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майнового права у вигляді особистої приватної власності позивач отримала більшу частину майна, що було набуте подружжям за час шлюбу.

Спірне нежитлове приміщення, що є предметом розгляду, було придбано відповідачем за рахунок коштів отриманих ним в 2002 році від реалізації належних йому на праві приватної особистої власності автомобілів Opel Omega та ВАЗ 21093. Відповідно до звіту про оцінку вартості автомобілів, загальна вартість транспортних засобів на час продажу склала 171594 грн. Вказані автомобілі були зареєстровані за ОСОБА_2 з 14.03.1998 року, тобто до укладання шлюбу з позивачем.

У зв'язку з чим придбане нежиле приміщення не є спільною власністю подружжя.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02.09.2000 року Виконавчим комітетом Вікторійської сільської ради Пирятинського району Полтавської області між сторонами було зареєстровано шлюб від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.12.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

За час перебування у шлюбі позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було набуте нерухоме майно, а саме : нежитлове приміщення 74, в АДРЕСА_1. Так, згідно Актуальної інформації про право власності 29.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва, ОСОБА_7 було посвідчено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого власником є ОСОБА_2

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.01.2018 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якої за ОСОБА_2 було визнано право власності на майно: земельну ділянку, розташовану АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1500га кадастровий номер НОМЕР_3; земельну ділянку, розташовану АДРЕСА_2,площею 0,1331 га, для будівництва та обслуговування кадастровий номер НОМЕР_4; незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований АДРЕСА_2 земельну ділянку, розташовану АДРЕСА_3, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2085га, кадастровий номер НОМЕР_5; земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_3,площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування, кадастровий номер НОМЕР_6; автомобіль вантажний MERSEDES-BENZ ATEGO, 2007 року випуску д н з НОМЕР_7; автомобіль легковий MERSEDES-BENZ ML250 CDI, 2012 року випуску д.н.з. НОМЕР_8.

За ОСОБА_1 було визнано право власності на майно: домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_4;земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_9 для ведення особистого селянського господарства, розташована АДРЕСА_5; земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_10 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована АДРЕСА_5; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_5 Полтавської області; автомобіль TOYOTA RAV 4, 2012 року випуску д.н.з НОМЕР_11; автомобіль вантажний малотоннажний марки VOLKSWAGEN СRAFTER, 2009 року випуску, д.н.з НОМЕР_12 .

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Як вбачається з матеріалів справи нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, приміщення 74 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.09.2016 року. Тобто нежитлове приміщення було придбано відповідачем в момент перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

В ході розгляду справи відповідачем заперечувалося, що нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, приміщення 74, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивачка не працювала та не мала доходу, а тому не приймала участі коштами або працею у придбанні вказаного майна, а кошти на придбання спірного майна були отримані від продажу автомобілів.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, про те, що спірне майно було придбано виключно за кошти відповідача по справі, отриманих від реалізації зазначених вище транспортних засобів.

Так -як продаж вказаних автомобілів було здіснено в 2002 р., а спірне майно було придбано в 2016 р., крім того, як було встановлено в ході судового розгляду в період часу з 2002 р. по 2016 р. подружжям ОСОБА_1 набувалося у власність як рухоме так і нерухоме майно.

Також 01.11.2011 року було створено ТОВ ,,УКРКАНПРОМ" засновниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно наданої Виписки по рахунку ПАТ,,Райффайзен банку Аваль", ТОВ ,,УКРКАНПРОМ" має постійний дохід.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на ретроспективну оцінку вартості автомобілів Opel Omega та ВАЗ 21093, оскільки звіти були складені суб'єктом ринкової діяльності ФОП ОСОБА_8 2018 року без огляду транспортних засобів з датою оцінки станом на 10 вересня 2002 року.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. ст. 358 ч. 1 і ч. 2, 391 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, вирішуючи спір дійшов висновку, що майно, а саме: нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, приміщення 74 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якому має бути визнано за кожною зі сторін право спільної сумісної власності на зазначене майно в рівних частках по1/2 його частині.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які наявні у матеріалах справи, взявши до уваги суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 70,71 СК України ст. ст. 368,372,356,358,391 ЦК України , ст. ст. 81,280-283 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити .

Визнати нежитлове приміщення №74, розташоване в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлове приміщення №74, розташоване в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 15 травня 2018 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач -ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_4 тел. НОМЕР_13

Відповідач -ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2 адреса проживання АДРЕСА_2 тел. НОМЕР_14

Суддя