Єдиний унікальний номер 237/4338/16-ц Номер провадження 22-ц/775/611/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №3 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 5 грудня 2017 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ліпчанського С.М. у місті Курахове Донецької області (повний текст судового рішення виготовлений 5 грудня 2017 року), в справі №237/4338/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Мар?їнського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 вересня 2007 року між ним та відповідачкою укладено кредитний №DN81AR03110026, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 79716,40 грн. на термін до 26 вересня 2014 року.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка ОСОБА_1 за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 07.10.2016 року утворилась заборгованість за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, комісії та пені в розмірі 538561,86 грн.

Позивач вимагає від боржника повернення частини заборгованості за кредитом в розмірі 90000,00 грн., яка складається з: 62982,67 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27017,33 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, та просив її стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 5 грудня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 5 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. При вирішенні справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Зазначає, що при укладенні кредитного договору сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином.

Під час розгляду справи позивач надав суду виписку про рух коштів, з якої видно, що відповідач здійснював часткове погашення кредиту, але не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором. Меморіальні ордери, які є первинним документом, свідчать про перерахування коштів згідно п. 7.1 та 7.2 кредитного договору №DN81AR03110026 від 27.09.2007 року на придбання позичальником автомобіля.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором і станом на 07.10.2016 року має заборгованість 538561,86 грн.

Вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, і відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просив відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Зазначив, що апеляційна скарга не містить посилань у чому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що апеляційна скарга містить протиріччя, а також на те, що позивач, порушив вимоги процесуального закону в частині покладених на нього обов'язків доказування належними доказами вимоги, відмовившись надати на вимогу суду кредитну справу та докази видачі грошових коштів.

Відповідачка ОСОБА_1 не укладала та не підписувала кредитний договір на придбання автомобілю. Наявна в кредитному договорі підпис не належить їй. В 2008 році відповідачка зверталася до служби безпеки банку з інформацією про не укладення кредитного договору.

Крім того, оскільки договір укладено в 2007 році, а погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові. У зв'язку з цим просить застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнали, просили її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України. Надав пояснення на апеляційну скаргу та просив розглянути справу за його відсутністю (а.с. 112, 120, 123, 140) .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за

наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 27.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DN81AR03110026, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит на купівлю автомобіля (споживчі цілі), сплату за реєстрацію рухомого майна, страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та особистого страхування, а також оплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 79716,40 грн. на строк з 27 вересня 2007 року по 26 вересня 2014 року (а.с. 8-10).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №DN81AR03110026 від 27.09.2007 року, станом на 07.10.2016 року у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» утворилась заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 62982,67 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 89086,42 грн., а всього 538561,86 грн. (а.с. 4-7).

Позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість в розмірі 90000,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 62982,67 грн. та заборгованості за відсотками - 27017,33 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: оригіналу кредитного договору № DN81AR03110026 від 27 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, із зазначенням умов надання кредиту, його розміру, порядку нарахування відсотків, штрафних санкцій, строку договору тощо, не надано розгорнутого розрахунку заборгованості.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1052 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З копії кредитного договору №DN81AR03110026 видно, що 27 вересня 2007 року на купівлю автомобіля (споживчі цілі), сплату за реєстрацію рухомого майна, страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та особистого страхування, а також оплати винагороди за надання фінансового інструменту між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 79716,40 грн. на строк з 27 вересня 2007 року по 26 вересня 2014 року. Договір підписано відповідачкою та за довіреністю №7425 від 06.07.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» керівником ТОВ «Автокредит плюс» ОСОБА_3 Довіреність анульована 27.05.2015 року (а.с. 8-10, а.с. 132 - звор. стор., 133).

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центра МВС в Донецькій області МВС України №1444 №31/5-1444-3233 від 05.05.2018 року за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб DAEWOO NEXIA, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 129).

З п. 7.3 кредитного договору вбачається, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає DAEWOO NEXIA, XWB3D31UD7A131391, що належить відповідачці.

З виписки з кореспондентського рахунку по кредитному договору ОСОБА_1 з 26.10.2008 року по 30.12.2014 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 частково погашала заборгованість по кредитному договору №DN81AR03110026 від 27.09.2007 року, остання сплата відбулась 30.12.2014 року в розмірі 3043,42 грн. (а.с. 37-39).

З розрахунку заборгованості видно, що станом на 7 жовтня 2016 року заборгованість за кредитом, відсотками, комісією та пенею становить 538561,86 грн. Заборгованість до стягнення позивач визначив в розмірі 90000,00 грн., який складається з заборгованості за тілом кредиту - 62982,67 грн. та заборгованості за відсотками - 27017,33 грн. (а.с. 4-7).

Системний аналіз цих документів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що відповідачка ОСОБА_1 27 вересня 2007 року уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір на відповідну суму, в теперішній час не виконує зобов'язання по поверненню кредиту та оплаті за користування ним, має заборгованість по договору. Кредитний договір №DN81AR03110026 від 27.09.2007 року недійсним не визнавався. Тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог.

Стосовно спливу строків позовної давності, на що посилається представник відповідача у своєму запереченні на заявлений позов, апеляційний суд виходить з наступного.

Адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_1, в

запереченні під час розгляду справи в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування позовної давності. Також звернув увагу суду на зміну призвіща відповідачки з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 (а.с. 21).

Факт зміни прізвища підтверджений свідоцтвом про шлюб, з якого видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 14 лютого 2015 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 (а.с. 126).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами щомісяця, починаючи через місяць надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1281,83 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотками, винагороди.

Отже, у банку настає право вимоги від позичальника про виконання основного зобов'язання з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Позовна давність має бути застосована до цієї частини.

Тому, з огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що заява відповідачки ОСОБА_1 про застосування позовної давності підлягає частковому задоволенню.

З відповідачки на користь позивача має стягнута заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності з січня 2012 року (останній платіж здійснений 30.12.2014 року) в розмірі 46841,38 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 37108,50 грн.; проценти за користування кредитом - 9732,88 грн.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - підлягає скасуванню та ухваленню судового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання позову до суду, за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з пп. 6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ПАТ КБ Приватбанк» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3445,00 грн.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково - в розмірі 46841,38 грн., судовий збір з

відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» має бути стягнутий в розмірі 1792,70 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 5 грудня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ():

- заборгованість за кредитним договором в розмірі 46841,38 грн. (сорок шість тисяч вісімсот сорок одна грн.) 38 коп., яка складається: заборгованість за кредитом - 37108,50 грн.; проценти за користування кредитом - 9732,88 грн.

- на відшкодування витрат по сплаті судового збору - 1792,70 грн.

В інший частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 травня 2018 року.

Судді: