Справа №479/1038/17 29.05.2018
Провадження №22-ц/784/767/18
Справа № 479/1038/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/767/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Колосовського С.Ю.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

з участю:

представників відповідача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухваленого під головуванням судді Репушевської О.В. о 14 годині 29 хвилин 23 березня 2018 року в приміщенні Кривоозерського районного суду Миколаївської області, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Первинної профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею про захист гідності,честі та ділової репутації фізичної особи внаслідок поширення про неї недостовірної інформації,

у с т а н о в и л а :

16 листопада 2017 року ОСОБА_4 предявила до Первинної профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею (далі Профспілка) зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

10 січня 2017 року на засіданні профспілкового комітету Кривоозерського професійного аграрного ліцею було прийнято рішення №17, яке занесене до Протоколу зборів профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею, в якому зазначено: "Профспілковий комітет Первинної профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею розглянув подання директора Кривоозерського ПАЛ ОСОБА_4 №462 від 29 грудня 2016 року про надання згоди на звільнення старшого майстра ОСОБА_5 та дозвіл категорично не надає та вважає, що адміністрація ліцею Кривоозерського ПАЛ діє протизаконно з порушенням КЗпП України ст.235, ст.40 п.6, ст.252 та Закон України «Про профспілки» ст.41, а звільнення ОСОБА_5 в четвертий раз проводиться з особистих неприязних мотивів членів адміністрації ліцею (директора Кривоозерського ПАЛ ОСОБА_4, заступника директора з НВР ОСОБА_6І.) та задля залякування членів не тільки профспілки працівників Кривоозерського ПАЛ, а й членів всього трудового колективу, з метою утримання всіх в покорі".

Посилаючись на те, що інформація не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існувало, оскільки вона як директор ліцею, в ситуації, про яку йдеться в рішенні профкому не діяла протизаконно і не порушувала вимоги нормативно-правових актів, не проводила звільнення ОСОБА_5 задля залякування працівників Кривоозерського ПАЛ та на те, що викладена в рішенні профкому недостовірна інформація щодо неї за своїм характером не є оціночним судженням, просила зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в рішенні профспілкового комітет, викладеному в протоколі №17 від 10 січня 2017 року, в частині того, що "адміністрація ліцею Кривоозерського ПАЛ діє протизаконно з порушенням КЗпП України ст.235, ст.40 п.6, ст.252 та Закон України "Про профспілки" ст.41, а звільнення ОСОБА_5 в четвертий раз проводиться з особистих неприязних мотивів членів адміністрації ліцею (директора Кривоозерського ПАЛ ОСОБА_4, заступника директора з НВР ОСОБА_6І.) та задля залякування членів не тільки профспілки працівників Кривоозерського ПАЛ, а й членів всього трудового колективу, з метою утримання всіх в покорі", спростування здійснити у спосіб, адекватний до способу поширення шляхом оголошення на зібранні працівників ліцею з запрошенням на нього позивача та шляхом відкликання рішення, викладеного в протоколі №17 від 10 січня 2017 року.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2018 року у позові відмовлено.

ОСОБА_4 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати й ухвалити нове про задоволення її позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалася на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавств, а саме, ігнорування наданих нею доказів.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що висловлювання, викладені в протоколі №17 від 10 січня 2017 р., по своїй суті є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню у визначений стороною спосіб.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 77-78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

Так, ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» та ст. 34 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Названі статті, ст. 32 Конституції України та статті 276-277 ЦК України, обмежують виписані вище права критеріями конфіденціальності та правдивості інформації, інтересами національної безпеки, територіальної цілісності.

За ними, кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї, а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації.

Так, відповідно до положень ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» та в силу статей 34, 40 Конституції України - кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (ст. 32 Конституції України та статті 276-277 ЦК України).

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Поряд з цим, кожному гарантується судовий захист права на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням неправдивої інформації, яка ганьбить та принижує особу, негативно впливає на її ділову репутацію.

Як вбачається з протоколу №17 зборів профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею, на порядку денному якого вирішувалося подання директора ОСОБА_4 №426 про надання згоди на звільнення з посади старшого майстра ОСОБА_5, члени профспілки висловили свою думку щодо звільнення їх працівника уже вчетверте, якого відповідно до рішень судів І інстанції, апеляційної та касаційної поновлено на роботі. А тому, інформація зазначена в протоколі не є недостовірною та за своїм характером є оціночним судженням членів профспілкової організації (а.с. 11-13).

За такого, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і суд 1 інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7

_____________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року