Справа № 363/918/17 Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/506/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв
Категорія 33 30.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Фінагеєва В.О., Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Транс Логістик» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Транс Логістик» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 61 674 грн. 61 коп., з яких: матеріальна шкода у розмірі 56 674 грн. 61 коп. та 5 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2016 року близько 09 години 00 хвилин по вул. Набережна на перехресті з проспектом Шевченка у м. Вишгород сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 ОСОБА_5 при повороті ліворуч не надав перевагу у русі автомобілю під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно постанови суду від 19 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звітів суб'єкта оціночної діяльності вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4, становить 229 926 грн. 68 коп., а ринкова вартість залишків пошкодженого автомобіля становить 78 452 грн. 07 коп. АТ «СК «АХА Страхування» здійснила позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальником за яким є ПП «Транс Логістик». На момент вчинення ДТП ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ПП «Транс Логістик». Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду за мінусом суми виплаченого страхового відшкодування та суми ринкової вартості залишків пошкодженого автомобіля. Крім того, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 5 000 грн., оскільки пошкодження майна позивача призвело до понесення витрат на ремонт автомобіля, спричинило виникнення пригніченого стану, стресів, які відобразилися на стані здоров'я позивача.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд з незрозумілих причин визначив вартість технічно несправних складових автомобіля за значно більшою ринковою вартістю. Позивач не надав жодного доказу та не навів жодного обґрунтування заявлених до відшкодування сум моральної шкоди.

У запереченнях на позов відповідач зазначає, що у разі виплати особі повної вартості речі, яку було знищено, залишки такої речі необхідно повернути особі, яка відшкодувала шкоду. У матеріалах справи відсутня довідка про пошкодження транспортних засобів, яка була видана водіям на місці оформлення відповідних документів про адміністративне правопорушення.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_4 було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив позивачем не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 листопада 2016 року близько 09-00 години по вул. Набережна у м. Вишгород гр. ОСОБА_5 керував автомобілем НОМЕР_1, на перехресті з просп. Шевченка при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340 грн. (а.с.15).

На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 працював водієм-експедитором ПП «Транс Логістик» (а.с.16).

05 липня 2016 року між ПП «Транс Логістик» та АТ «СК «АХА Страхування» укладено поліс № АК/6071445 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зі страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1 (а.с.82).

ПП «Транс Логістик» є власником автомобіля НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу (а.с.92).

Після настання страхового випадку АТ «СК «АХА Страхування» здійснила виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 99 000 грн., зменшеному на суму безумовної франшизи у розмірі 1 000 грн.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 992 від 11 січня 2017 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, складає 229 926 грн. 68 коп. (а.с.26-33).

Згідно звіту № 1010 від 20 лютого 2017 року вартість технічно справних складників (залишків транспортного засобу) автомобіля НОМЕР_2, складає 78 452 грн. 07 коп. (а.с.35-39).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 22, 23, 1166, 1172, 1192, 1194 ЦК України.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснено судам, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Так, судом встановлено, що 24 листопада 2016 року по вул. Набережна у м. Вишгород сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний ОСОБА_4 автомобіль. Винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_5, який працював у ПП «Транс Логістик» на посаді водія-експедитора та керував належним останньому на праві власності транспортним засобом MAN д.н.з. НОМЕР_1.

Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

Отже, в силу вимог закону особою, на яку покладено обов'язок відшкодування шкоди, що була завдана ОСОБА_4, як власнику пошкодженого автомобіля, є ПП «Транс Логістик».

З наданого ОСОБА_4 до суду звіту № 992 від 11 січня 2017 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, складає 229 926 грн. 68 коп.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди діяв поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ПП «Транс Логістик» та АТ «СК «АХА Страхування» зі страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки MAN, яким керував ОСОБА_5

Після звернення ОСОБА_4 до страхової компанії, остання виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн. з урахуванням франшизи. Згідно звіту № 1010 від 20 лютого 2017 року ринкова вартість залишків транспортного засобу складає 78 452 грн. 07 коп.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У позовній заяві ОСОБА_4 просить стягнути на його користь матеріальну шкоду без урахування виплаченого йому страхового відшкодування та ринкової вартості залишків транспортного засобу, а також витрати, пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження.

Заперечуючи проти позову, ПП «Транс Логістик» вказує на те, що у разі виплати особі повної вартості речі, яку було знищено, залишки такої речі необхідно повернути особі, яка відшкодувала шкоду.

У пунктах 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснено судам, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не згоден із визнанням його автомобіля фізично знищеним, підстави для передачі транспортного засобу у власність відповідача відсутні.

Посилання ПП «Транс Логістик» на відсутність довідки про пошкодження транспортних засобів не може бути прийнято до уваги, оскільки вказана обставина не впливає на факт вчинення ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди, вину останнього у її вчиненні, заподіяння матеріальної шкоди позивачу, належність транспортного засобу відповідачу.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що йому незрозуміло чому суд визначив вартість технічно справних складників автомобіля за значно більшою ринковою вартістю, оскільки висновок від 20 лютого 2017 року був зі зменшеною сумою. Однак, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Так, у звіті № 1010 від 20 лютого 2017 року ринкова вартість колісного транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 становить 217 056 грн. 40 коп., а у звіті № 992 від 11 січня 2017 року - 229 926 грн. 68 коп.

Однак, звіт № 992 був зроблений раніше, і саме він містить висновок про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara» в результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді. Звіт № 1010 не містить висновку про вартість матеріального збитку спричиненого автомобілю «Suzuki Grand Vitara», а визначає лише ринкову вартість технічно справних складників (залишків транспортного засобу), пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ПП «Транс Логістик» зазначає, що позивач не надав жодного доказу та не навів жодного обґрунтування заявлених до відшкодування сум моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. Отже, ОСОБА_4 було завдано душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням майна. Позивач був позбавлений можливості певний час користуватися транспортним засобом та був змушений докласти додаткових зусиль для ремонту автомобіля та організації життя.

Враховуючи зазначене та виходячи з принципу справедливості, виваженості та розумності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення розміру відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 79 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що до суми матеріального відшкодування у розмірі 56 674 грн. 61 коп. ОСОБА_4 відніс, у тому числі витрати, які були понесені ним на проведення дослідження транспортного засобу у розмірі 1 700 грн. та 2 500 грн. Однак, в силу вимог ст. 79 ЦПК України вказані кошти відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Задовольняючи позов у частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене, не розмежував суму коштів, яка підлягає стягненню на користь позивача у якості відшкодування матеріальної шкоди, та суму, яка відноситься до судових витрат, розподіл яких здійснюється судом під час ухвалення рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні через невірне визначення судом розміру матеріальної шкоди, заявленої позивачем до стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Транс Логістик» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції: «Стягнути з приватного підприємства «Транс Логістик», місце знаходження - вул. Теплична, 27-С, смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, , на користь ОСОБА_4, зареєстрованого по АДРЕСА_1 матеріальну шкоду у розмірі 52 474 (п'ятдесят дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні), 61 копійка, 5 000 (п'ять тисяч гривень) у якості відшкодування за спричинену моральну шкоду, витрати, пов'язані із залученням спеціаліста, у розмірі 4 200 (чотири тисячі двісті гривень) та судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок гривень».

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.