Справа № 2-Н-230/09
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Цукурова Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ПАТ «Родовід Банк» на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М.., заінтересована особа: ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Подільського районного суду м.Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М., в якій просило скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.12.2016 року в межах виконавчого провадження №49694839 та визнати дії державного виконавця неправомірними, у зв'язку з тим, що державним виконавцем не здійснено всіх заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого 25.05.2009 року Подільським районним судом м. Києва, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», і судове рішення фактично не виконане. Водночас при зверненні заявника до суду із скаргою заявлено клопотання про поновлення процесуального строку оскарження дій державного виконавця.

В судове засідання представник заявника не з» явився, подав до суду заяву, в якій скаргу підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Головний державний виконавець Дніпровського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М. в судове засідання не з» явилася, про розгляд справи повідомлялася, причини неявки суду не відомі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду скарги повідомлявся, тому суд вважає можливим розглянути скаргу за її відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М. від 27.12.2016 року в межах виконавчого провадження №49694839 повернуто виконавчий документ: судовий наказ №2-н-230/09, виданий 25.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 36 490,52 грн., судових витрат в сумі 182,45 грн., витрат на ітз в сумі 15,00 грн., стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 13-14).

З вказаної постанови вбачається, що розшук майна боржника оголошений постановою державного виконавця та доручений працівниками органів внутрішніх справ протягом року виявився безрезультатним. Боржник за вказаною адресою не знаходиться. Кошти на виявлених рахунках боржника відсутні. Відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців відомості відсутні.

25.01.2017 р. ПАТ «Родовід Банк» отримано постанову про повернення виконавчого документа.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 ст.11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій ( ч.7 ст.12).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров» я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; у разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З постанови від 30.09.2016 року, прийнятої у виконавчому провадженні №50306140 не вбачається, що державним виконавцем перевірялось місце реєстрації боржника шляхом направлення запиту до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві (оскільки за адресою зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_1, боржник не знаходиться), здійснювались виклики боржника у виконавчому провадженні, звертався до суду з поданням про розшук боржника-фізичної особи чи застосування до нього приводу. Крім того, державний виконавець не реалізував права на звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Крім того, державний виконавець не проводив перевірку майнового стану боржника, як це передбачено ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення.

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правові система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не вжито належних і допустимих заходів для належного виконання рішення суду, як це передбачено п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України та статтею 18 Закону України " Про виконавче провадження", а тому були відсутні підстави, передбачені ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" до повернення виконавчого листа стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як на підставу обґрунтування заяви, представник заявника посилається на обставини, які унеможливили своєчасне звернення до суду із скаргою, зокрема: запровадження тимчасової адміністрації, що призвело до скорочення чисельності штату працівників та велику завантаженість.

Отже, підлягають поновленню пропущені заявником з поважних причин строки для звернення до суду за захистом порушеного права.

Керуючись ст. 447-453 ЦПК України, ст.ст. 1, 5, 18, 37 Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М. щодо повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.12.2016 року у виконавчому провадженні №49694839.

Скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломієць І.М. від 27.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні №49694839.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

СуддяГ. Б. Супрун