П о с т а н о в а

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 328/1420/17-ц

провадження № 61-37260 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави;

відповідачі: головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_3;

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на рішення Токмацького районного суду Запорізької області у складі судді Курдюкова В. М. від 21 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Воробйової І. А., від 10 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області), ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки у володіння держави.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області було видано наказ № 8-265/15-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Пунктом 1 вказаного наказу ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (вид угідь - рілля), орієнтовним розміром 58 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

19 вересня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області було видано наказ № 8-381/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду». Пунктом 1 вказаного наказу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 58,0000 га, сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області. Пунктом 2 вказаного наказу ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 58,0000 га, ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 15 років, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту із встановленням річної орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.

На підставі вищезазначених наказів 22 жовтня 2014 року між ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, за умовами якого останній отримав у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, площею 58,0000 га.

Зазначений договір оренди землі 04 листопада 2014 року Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції Запорізької області був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Прокурор вважав, що вищевказані накази ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки видані з порушенням вимог земельного законодавства.

Зокрема, при подачі до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області клопотань ОСОБА_3 не обґрунтував розмір земельної ділянки, про яку йшлося в клопотанні, з урахуванням можливості її обробітку та не зазначив при цьому перспективи діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Тобто, майбутній фермер для отримання земельної ділянки великої площі не довів, що новостворене фермерське господарство матиме змогу самостійно, силою та працею членів фермерського господарства, обробляти отримані у користування землі, не зазначив, чи має він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, потенційних контрагентів тощо.

На виконання вимог статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» до заяви ОСОБА_3 було долучено документи, які підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, копію трудової книжки, згідно якої ОСОБА_3 займає посаду директора приватного сільськогосподарського підприємства «Дом» (далі - ПСП «Дом»), яке веде товарне сільськогосподарське виробництво. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцем та громадських формувань кінцевим беніфіціарним власником (контролером) ПСП «Дом» є ОСОБА_3

Крім того, 30 травня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області вже надавало у користування ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства три земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 240, 4194 га, а саме: 1) кадастровий номер НОМЕР_2 площе 93,9836 га; 2) кадастровий номер НОМЕР_3 площею 57,2138 га; 3) кадастровий номер НОМЕР_4 площею 89,222 га.

ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області при винесенні наказів щодо передачі ОСОБА_3 земельних ділянок державної власності у користування належним чином не пересвідчилося у дійсності волевиявлення заявника, наявності у нього бажання створити фермерське господарство, не надав оцінку тому, що після надання в оренду 30 травня 2014 року трьох земельних ділянок державної власності, які розташовані на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 240,4194 га, він так і не створив фермерське господарство, що свідчить про відсутність у нього дійсного наміру створення фермерського господарства. При цьому ОСОБА_3, маючи достатній час для створення фермерського господарства, протягом більше ніж два роки з часу отримання у користування земельних ділянок, фермерське господарство не створив.

Таким чином, ОСОБА_3 отримав у користування для ведення фермерського господарства земельні ділянки на поза конкурсній основі в необґрунтованих розмірах. З огляду на норми статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами у користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою, тобто без проведення земельних торгів.

Отже, ОСОБА_3 не мав правомірних (справедливих) сподівань на отримання землі в оренду, був обізнаний про можливість допущення правових порушень з боку публічної влади (Управління), фермерське господарство не створив, а згідно зі статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» воно є підприємницькою діяльністю, тобто без дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства він використав процедуру отримання земель в оренду для ведення фермерського господарства, внаслідок чого отримав земельні ділянки державної власності поза конкурсом.

Крім того, орендна плата за користування земельними ділянками, які розташовані на території Токмацького та Чернігівського районів Запорізької області, сплачується фізичною особою ОСОБА_3

Таким чином, внаслідок протиправної поведінки відповідачів, земельні ділянки незаконно передані у користування ОСОБА_3

Враховуючи викладене, накази ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, їх затвердження та надання в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки суперечать вимогам статті 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», видані з порушенням статті 123, частини другої статті 124 ЗК України та підлягають визнанню судом незаконними та скасуванню.

Також прокурор указував про те, що ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області під час укладання договорів оренди землі допущено порушення вимог Закону України «Про оцінку земель». Згідно з пунктом 5 договору оренди землі від 22 жовтня 2014 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19 вересня 2014 року № 291, виданого відділом Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області, становить 924 909 грн 87 коп. Разом з тим грошова оцінка земельної ділянки площею 58,0000 га фактично не проведена. ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області у договорі оренди землі від 22 жовтня 2014 року визначив розмір орендної плати без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Додаткова угода про внесення змін до договору оренди землі в частині нормативної грошової оцінки між ОСОБА_3 та ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не укладалась. Згідно з інформацією Токмацької районної ради Запорізької області районна рада на сесії рішень про затвердження нормативних грошових оцінок, зокрема по земельній ділянці площею 58,0000 га не приймала.

Зазначене свідчить про відсутність на час укладання договору оренди землі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є істотною умовою договору оренди землі, відсутність якої є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Таким чином, внаслідок непроведення нормативно-грошової оцінки спірної землі, розмір орендної плати у договорі оренди землі від 22 жовтня 2014 року визначено незаконно.

З урахуванням викладеного, вищевказані накази ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області підлягають визнанню незаконними та скасуванню, а укладений на їх підставі договір оренди землі від 22 жовтня 2014 року - визнанню недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочину, тобто повернення земельної ділянки у володіння держави.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що прокурором не доведено, а судом не встановлено будь-яких порушень законодавства при винесенні ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області спірних наказів та укладання у подальшому договору оренди землі. Законом не визначено кількості (одна чи декілька) земельних ділянок, які можуть бути передані у користування громадянам України для ведення фермерського господарства. Надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства є обов'язковою умовою для реєстрації самого фермерського господарства, строк створення якого законодавством не визначено. При цьому ОСОБА_3 після отримання у користування спірної земельної ділянки створив фермерське господарство, яке протягом 2016-2017 років обробляло надану в оренду земельну ділянку, яку також разом з іншими було включено до майна новоствореного фермерського господарства. Щодо відсутності нормативної грошової оцінки земельної ділянки при укладанні спірного договору оренди землі, то суд першої інстанції вказав, що невизначеність нормативної грошової оцінки земельних ділянок у договорі оренди не породжує юридичних наслідків та саме по собі не зумовлює його недійсність. При цьому згідно умов спірного договору оренди землі визначено обов'язок орендаря провести нормативно грошову оцінку землі протягом року відповідно до положень чинного законодавства, що ОСОБА_3 було здійснено та у серпні 2017 року між сторонами договору оренди землі від 22 жовтня 2014 року було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди в частині визначення нормативної грошової оцінки землі. Таким чином, після укладання договору оренди земельної ділянки сторони вчинили дії, спрямовані на приведення зазначеного правочину у відповідність до вимог закону, а саме: визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка передавалась в оренду, та уклали додаткову угоду, якою були внесені зміни до спірного договору із зазначеного питання. ОСОБА_3, при цьому, своєчасно і в повному обсязі сплачувалася орендна плата з урахуванням індексації.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишено без задоволення, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 листопада 2017 року - без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд зазначив, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. При цьому законодавством України не встановлено, протягом якого часу після отримання в оренду земельної ділянки, громадянин зобов'язаний створити фермерське господарство. ОСОБА_3 отримувались земельні ділянки, включаючи спірну, до створення ним фермерського господарства, розмір та кількість таких ділянок законодавством не обмежується. При цьому вказані землі передавались йому не у власність, а у строкове користування. Зазначені земельні ділянки оброблялися новоствореним фермерським господарством, що спростовує доводи прокурора про відсутність у відповідача власних матеріалів та трудових ресурсів для обробітку землі.

У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про можливість повторного отримання фізичною особою земельної ділянки для створення фермерського господарства на поза конкурсній основі при вже наявному рішенні органу про надання земель для створення такого господарства. Фермерське господарство характеризується як форма підприємницької діяльності зі створенням юридичної особи, що здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах та має сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є сільськогосподарська діяльність, пов'язана з використанням земель сільськогосподарського призначення як основного засобу виробництва для одержання прибутку. З метою стимулювання громадян для створення фермерських господарств законодавством передбачено їх право на отримання на неконкурентних засадах (пільгове право) у власність або в оренду земельної ділянки або земельних ділянок державної власності єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства. Таким чином, право на пільгове отримання земельної ділянки державної форми власності для створення фермерського господарства громадянин може використати лише один раз у межах розміру та виду використання. Отримавши таку земельну ділянку в оренду, громадянин зобов'язаний створити фермерське господарство саме за рахунок цієї земельної ділянки. Натомість ОСОБА_3 вже реалізував своє право на пільгове отримання землі для фермерського господарства, а саме 30 травня 2014 року ним отримано в оренду для ведення фермерського господарства поза конкурсом три земельні ділянки загальною площею 240,4194 га. При цьому свій обов'язок щодо створення фермерського господарства на підставі цього договору оренди ОСОБА_3 не виконав, фермерське господарство не створив.

Оскаржуваними наказами ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відповідачу знову передано земельну ділянку в оренду загальною площею 58,0000 га на поза конкурсній основі. Крім того, 19 вересня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області також передало ОСОБА_3 в оренду поза конкурсом ще дві земельні ділянки площею 30,0127 га та 30, 7597 га відповідно.

Таким чином, ОСОБА_3 було надано в оренду для фермерського господарства шість земельних ділянок загальною площею понад 360 га, що розташовані не єдиним масивом - на території різних сільських рад та районів області. Фермерське господарство ОСОБА_3 було створене на підставі шести орендованих земельних ділянок майже через два року після їх отримання і лише після пред'явлення цього позову. Суди не врахували, що формально вирішивши питання щодо передачі землі у користування ОСОБА_3 без урахування відповідності її розміру трудовим та виробничим ресурсам, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області безпідставно використало спрощений режим отримання земель для ведення фермерського господарства всупереч цілей, визначених Законом України «Про фермерське господарство». Розмір земельної ділянки має відповідати трудовим та виробничим ресурсам, які має особа, що отримує землю для подальшого створення фермерського господарства. Разом з тим, ОСОБА_3 не зареєстровано жодної сільськогосподарської техніки, а створене ним 21 березня 2016 року фермерське господарство «Дом-Ленд» має лише телескопічний навантажувач. При цьому у створеному господарстві, крім самого засновника, працює лише одна особа - ОСОБА_5, які явно не в змозі самостійно обробити 360 га землі. Наведене свідчить про відсутність у відповідача власних виробничих трудових ресурсів для обробітку земельних ділянок для ведення фермерського господарства площею понад 360 га. Також на момент отримання в оренду спірної земельної ділянки ОСОБА_3 був директором ПСП «Дом», в оренді якого перебувають понад 300 земельних ділянок (паїв), що належить громадянам, та має достатню кількість техніки для обробітку землі. Таким чином, ОСОБА_3, зловживаючи своїм правом, визначеним частиною другою статті 134 ЗК України, отримав на території різних сільських рад шість земельних ділянок площею понад 360 га без обґрунтування перспектив діяльності фермерського господарства, яке було створене лише під час судового розгляду цієї справи, штучно застосувавши пільговий порядок отримання землі для ведення фермерського господарства як форми сімейної підприємницької діяльності на селі, не мав наміру самостійно господарювати на цих ділянках, а отримав їх в інтересах ПСП «Дом», яке очолював.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Всі земельні ділянки ним отримано для створення фермерського господарства до моменту його створення. Створене ним фермерське господарство «Дом-Ленд» займається обробкою отриманих земельних ділянок, у тому числі й спірної земельної ділянки, що підтверджується відповідними довідками Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 07 червня 2016 року та від 30 травня 2017 року. Він не є засновником будь-яких інших фермерських господарств. Також законодавство не обмежує право громадян на отримання більше однієї земельної ділянки саме в користування, а не у власність. Доводи позивача про відсутність нормативної грошової оцінки земельної ділянки при укладанні спірного договору оренди землітакож не заслуговують на увагу, оскільки після укладання договору оренди земельної ділянки сторони вчинили дії, спрямовані на приведення зазначеного правочину у відповідність до вимог закону, а саме: визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка передавалась в оренду та уклали додаткову угоду, якою були внесені зміни до спірного договору із зазначеного питання. При цьому він своєчасно і в повному обсязі сплачував орендну плату за користування спірною земельною ділянкою з урахуванням коефіцієнтів індексації.

У вересні 2018 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило судові рішення залишити без змін. Зазначало, що частиною другою статті 123 ЗК України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті, у редакції на час видання оспорюваних наказів, передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худобу, для городництва. Таким чином, спірні накази ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області приймалися відповідно до норм земельного законодавства.

Доводи прокурора про те, що 30 травня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області вже надало у користування ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства три земельні ділянки державної власності, а тому надання спірної земельної ділянки на поза конкурсній основі є порушенням закону, безпідставні, оскільки законодавством не визначено кількість (одна чи декілька) земельних ділянок, які можуть бути передані в користування громадянам України для ведення фермерського господарства. Закон України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на момент видання спірних наказів, містив вичерпний перелік кваліфікуючих вимог до фермера та його заяви. Всі вимоги частини другої статі 7 вказаного Закону ОСОБА_3 при зверненні з клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області були виконані. Посилання касаційної скарги щодо невизначення у спірному договорі оренди нормативної грошової оцінки земельної ділянки також не заслуговують на увагу, оскільки після укладання договору оренди земельної ділянки сторони визначили її нормативну грошову оцінку та уклали додаткову угоду до спірного договору про внесення змін щодо цього, тобто привели оспорюваний договір оренди землі у відповідність до вимог закону.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 22 серпня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області було видано наказ № 8-265/15-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Пунктом 1 вказаного наказу ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (вид угідь - рілля), орієнтовним розміром 58 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

19 вересня 2014 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області було видано наказ № 8-381/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду». Пунктом 1 вказаного наказу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 58,0000 га, сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області. Пунктом 2 вказаного наказу ОСОБА_3 надано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 58,0000 га, ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 15 років, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту із встановленням річної орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.

На підставі вищезазначених наказів 22 жовтня 2014 року між ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі, за умовами якого останній отримав у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, площею 58,0000 га.

Зазначений договір оренди землі 04 листопада 2014 року Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції Запорізької області був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

21 березня 2016 року ОСОБА_3, вже після отримання у строкове платне користування спірної земельної ділянки, було засноване фермерське господарство «Дом-Ленд», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1, а. с. 166, 167).

При розгляді справи суди порушили вимоги закону щодо юрисдикції спору.

ЦПК України 2004 року передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 ГПК України 1991 року підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 ГПК України 1991 року, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу (частини друга та третя статті 21 ГПК України 1991 року).

Отже, на момент звернення до суду у цій справі сторонами у господарському процесі за загальним правилом могли бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України 1991 року господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Статтею 20 ГПК України 1991 року визначено особливості предметної та суб'єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Особливості участі прокурора в розгляді справ визначено статтею 45 ЦПК України 2004 року, статтею 29 ГПК України 1991 року, за змістом положень яких у разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Прокурор звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними і скасувати накази про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки, визнати недійсним укладений відповідачами договір оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов'язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18) та від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц (провадження 14-157цс18).

Такої позиції дотримується і Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в судовому рішенні від 10 жовтня 2018 року у справі № 694/1211/16-ц (провадження № 61-19983св18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суди не надали оцінки тому, що прокурор заявив вимогу до ОСОБА_3, який 21 березня 2016 року зареєстрував фермерське господарство «Дом-Ленд», тобто до пред'явлення позову, що свідчить про створення ним юридичної особи (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»), відтак, спір за своїм суб'єктним складом й характером правовідносин має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_3 про визнання наказів та договору оренди землі недійсними, повернення земельної ділянки у володіння держави закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк