Справа № 426/1822/15-ц
Провадження № 22ц/782/966/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, січня місяця, 31-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2017 року у цивільній справі (№ 426/1822/15-ц суддя 1 інстанції Попова О.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року до Сватівського районного суду Луганської області надійшла позовна заява від ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначили, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № LGH1AP09369971 від 04.06.2008 року, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 18612,25 долар. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.06.2013 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачем належним чином не виконувались зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 03.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6784,71 долар США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 04.06.2008 р. уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав в заставу автомобіль FIAT, модель: Doblo Panorama, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: BB7608BE, що належить на праві власності ОСОБА_1 В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобовязання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передав.

Просили суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGH1AP09369971 від 04.06.2008 року в сумі 6784,71, що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2015 року складає 168396,61 грн. вилучити у відповідача ОСОБА_1, та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк»: - предмет застави автомобіль FIAT, модель Doblo Panorama, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: ВВ7608ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_1; - комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля FIAT, модель Doblo Panorama, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: ВВ7608ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_1; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль FIAT, модель Doblo Panorama, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: ВВ7608ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України.

Позов було прийнято до розгляду і заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 13 травня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Суд вирішив вилучити у відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGH1AP09369971 від 04.06.2008 року в сумі 6784,71, що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2015 року складає 168396,61 грн. вилучити у відповідача ОСОБА_1, та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк»: - предмет застави автомобіль FIAT, модель Doblo Panorama, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: ВВ7608ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_1; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля FIAT, модель Doblo Panorama, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: ВВ7608ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_1; звернути стягнення на предмет застави: автомобіль FIAT, модель Doblo Panorama, рік випуску 2008, тип ТЗ легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: ВВ7608ВЕ, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду І інстанції відповідач по справі ОСОБА_1 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області із заявою про перегляд заочного рішення від 13 травня 2016 року. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Сватівського районного суду Луганської області від 13 травня 2016 року було прийнято до розгляду і ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 14 жовтня 2016 року заочне рішення від 13 травня 2016 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні.

За наслідками розгляду справи по суті рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGH1AP09369971 від 04.06.2008 року в сумі 6784,71 [Долар США], що за курсом 24,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.03.2015 року складає 168396,61 грн. вилучити у Відповідача ОСОБА_1 та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк»: -предмет застави автомобіль FIAT, модель: Doblo Panorama, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: BB7608BE, що належить на праві власності ОСОБА_1; -комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля FIAT, модель: Doblo Panorama, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: BB7608BE, що належить на праві власності ОСОБА_1 Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль FIAT, модель: Doblo Panorama, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: BB7608BE, що належить на праві власності Відповідачу ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. Вирішено питання по судовим витратам.

Відповідачка по справі ОСОБА_1, не погодилась із вказаним рішенням суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій вона, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила суд апеляційної інстанції рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2017 року скасувати, та ухвалити по справі нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала зокрема тим, що суд першої інстанції не сприяв належним чином повному, обєктивному та неупередженому розгляду справу, розглянув справу тільки з позиції позивача, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, адже суд не врахував що стягувана банком сума не є безспірною, звернення стягнення на предмет застави не є обґрунтованим, банк не довів суду правомірність своїх вимог та не надав належні докази виконання банком своїх обовязків за договором, порушив законодавство про захист прав споживачів, безпідставно звертав внесені на погашення боргу кошти на погашення безпідставно та невмотивовано нарахованих штрафних санкцій. Посилалась на відсутність первинних документів що свідчили б про розмір заборгованості, на порушення у оформленні страхового договору, сплаті страхових платежів, невірний обрахунок у неналежній валюті розміру заборгованості за кредитом, несправедливість умов кредитного договору. У судовому засіданні свої доводи підтримала, надав додаткові пояснення, просила задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні позовних вимог до неї через їх необґрунтованість.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, позивач був належним чином та завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу у яких не погоджувався із доводами апелянта, просив їх відхилити а рішення суду залишити без змін. У запереченнях звертали увагу на те, що на час отримання спірного кредиту апелянт працювала у ПАТ КБ ПриватБанк на посаді керівника відділення на протязі 6 років, отже мала можливість заздалегідь ознайомитися із усіма запропонованими Банком умовами кредитування, проаналізувати їх, обрати для себе вигідні умови, та вже після цього укласти договір, шляхом підписання. Вказували на те, що усі доводи-заперечення ОСОБА_1 щодо незгоди з умовами договору є безпідставними, оскільки у разі незгоди, вона мала можливість відмовитися від укладення договору. Отже, на час отримання кредитних коштів, усі умови договору її влаштовували, а дійсні заперечення є лише намаганням ухилитися від виконання свої обовязків.

Заслухавши доповідача, пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення проти них судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оспорює дійсність кредитного договору, отримання кредитних коштів. Судом було встановлено під час розгляду справи що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № LGH1AP09369971 від 04.06.2008 року, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 18612,25 долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.06.2013 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачем належним чином не виконувались зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 03.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 6784,71 долар США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач 04.06.2008 р. уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав в заставу автомобіль FIAT, модель: Doblo Panorama, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: ZFA6022, реєстраційний номер: BB7608BE, що належить на праві власності ОСОБА_1 В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобовязання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передав.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права. Так, статтями 509, 526, 527, 629 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, сплатити гроші, тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на те особою. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів приходить до висновків про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, відповідачем не було надано ні суду першої інстанції ні апеляційному суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог. Під час апеляційного розгляду апелянт підтвердив що при розгляді цієї справи не ставив перед судом питання про призначення бухгалтерської експертизи.

Щодо тверджень скаржника про те, що згідно наданих банком документів неможливо зрозуміти яку саме суму коштів Банк надає у якості кредиту та щодо доказів видачі кредитних коштів то з матеріалів справи вбачається, що банк надав позичальнику кредит в розмірі 18612,25 доларів США, де частина кредиту у розмірі 17975,90 дол. США була надана з метою придбання позичальником автомобіля, а частина кредиту у розмірі 629,16 дол. США була надана з метою оплати перших чергових страхових платежів за Договорами страхування; частина кредиту в розмірі 7,19 долар. США надана з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави у Державному реєстрі; Згідно до п. 17.4 Договору Позичальник доручає Банку без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в сумі 85026,00 грн. на поточний рахунок автосалону ООО «Автотрейд»; 2975,93 грн. на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії ЗАО Страховая компания "Ингосстрах"; 34,00 грн. на рахунок ДП «Інформаційний центр» для сплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі. Банк виконав зобов'язання за договором та надав кредитні кошти. Перерахування коштів підтверджується випискою по рахунку. Отже, доводи позивача про те, що відповідач вчинила дії, які підтверджують факт отримання кредитних коштів та зі всіма умовами договору на той момент погоджувалась та їх не оспорювала, визнавала, не заявляла вимог до суду про визнання договорів недійсними чи частково недійсними знаходять своє підтвердження. Колегія суддів звертає тут увагу і на ті обставини, що сам договір є датований 2008 роком, скаржник отримала тоді кредитні кошти, здійснювала певний час сплату погашення заборгованості за кредитом, належним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором, а отже власними діями підтвердила факт отримання кредитних коштів та згоду зі всіма умовами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця.

Що ж до доводів скаржника про відсутність графіку погашення кредиту, що є невідємною частиною кредитно заставного договору, то сама по собі його відсутність не виключає обовязків позичальника по сплаті кредиту на тих умовах, що є відображеними у тексті договору а розмір щомісячного платежу, період його сплати, розмір відсоткової ставки, строк виконання зобовязання є зазначеними у розділі 17 зазначеного договору (а.с. 18). Щодо доводів скаржника про порушення банком норм п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», то вони на увагу не заслуговують, у анкеті заяві є його підпис про ознайомлення та згоду з умовами кредитування.

Щодо доводів про невідповідність умов договору Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» то відповідно до змісту укладеного кредитного договору п.п. 14.2, 14.3 сторонами було визначено, що при порушенні зобовязань позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Твердження апелянта про те, що Банк зобовязаний був нараховувати пеню не у іноземній, а у національній валюті суперечить умовам цього договору, адже у ньому вказано про сплату 0,15% від суми простроченого платежу, при тому що розмір цього платежу у договорі є визначений у доларах США (див п.17.7 а.с. 18). При цьому, обов'язку Банку нараховувати розмір такої пені не в іноземній, а в національній валюті, умовами даного пункту не передбачено. Зі змісту даного пункту вбачається, що нарахування пені здійснюється в валюті кредиту, а вже сплата проводиться позичальником в національній валюті за курсом НБУ на дату такої сплати. У пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 було розяснено, що "у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, то суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК».

У п. 11 постанови N 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", теж було зазначено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року N 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків"генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що стягнення пені в іноземній валюті не суперечить нормам діючого законодавства, а наданий банком у справі розрахунок є вірним, позивачем зобов'язання за договором були виконанні належним чином, а відповідачка від виконання своїх зобов'язань ухиляється.

Доводи скаржника, в частині порушення судом вимог п. 2 ст. 59 та п.п. 3,4 ст. 60 ЦПК України, а саме що у якості документу, що підтверджує безспірність заборгованості за кредитом банк надав довідкурозрахунок заборгованості за кредитом, який не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку а суд це прийняв то і це висновків суду першої інстанції теж не спростовує, адже відповідно до Переліку первинних документів, затверджених Міністерством юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції та служать підставою для записів у регістрах бух обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до правил ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, сукупність досліджених судом доказів підтверджує обґрунтованість вимог позивача.

Що до тверджень скаржника про порушення банком діючого законодавства в частині укладення договору страхування наземного транспорту, сплати страхових платежів, то наявні у справі договори страхування містять усі істотні умови, відповідають у цілому вимогам Закону України «Про страхування», щорічно лонгувалися. Згідно п. 3.4.1 Договору, якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за Договорами Страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом п'яти банківських днів замість позичальника. Відповідно до п. 3.4.2 договору, якщо банк скористається своїм правом і сплатить чергові страхові платежі, то позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів відшкодувати банку суму сплачених коштів та усі інші витрати банку, пов'язані із здійсненням таких платежів. У разі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк, вона вважається простроченою. Твердження апелянта про те, що при підписанні вказаних договорів було застосовано факсимільне відтворення підпису свого підтвердження не знайшло, наявна у скаржника копія договору не може сама по собі це підтверджувати, адже не містить інформації про аутентичність чи факсимільність підписів на тексті оригіналу договору.

А отже, за таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин.

Судові витрати скаржником було сплачено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 02 лютого 2018 року.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови апеляційного суду до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: