Постанова

Іменем України

31 січня 2018 року

м. Київ

справа № 591/5726/15-ц

провадження № 61-1233св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_14,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 13 липня 2016 року у складі судді Шелєхової Г.В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року у складі суддів:

Лузан Л. В., Рибалки В. Г., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ :

10 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2007 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір

№ 014/30650/81/81536, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 31 400 доларів США, із сплатою 13 % річних та строком дії 240 місяців.

29 січня 2015 року ОСОБА_4 від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшов лист-повідомлення з пропозицією сплачувати борг за договором по курсу 11 грн за 1 долар США та сплачувати відсотки за користування кредитом за річною ставкою 17 %, без пролонгації. З такою пропозицією ОСОБА_4 погодився. Однак банк в подальшому не уклав з позичальником жодних документів для приведення листа в дію.

ОСОБА_4 вважає, що така бездіяльність банку порушує його права, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» рефінансувати кредитний договір

№ 014/30650/81/81536, який був укладений 28 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за спеціальним курсом (курс переведення 11 грн) та новою відсотковою ставкою 17% річних, без пролонгації.

28 серпня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, в яких просив стягнути достроково солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/30650/81/81536 від 28 грудня 2007 року у сумі 30 973, 35 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 684 119 грн 74 коп. та судовий збір.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» свої вимоги мотивував тим, що між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 014/30650/81/81536, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у сумі 31 400 доларів США строком до 18 грудня 2027 року зі сплатою 13 % річних з подальшим укладенням додаткової угоди № 1, якою тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору було укладено договір поруки від 28 грудня 2007 року № 81536-П, згідно якого ОСОБА_7 виступила поручителем ОСОБА_4 і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_4, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на те, що відповідачі не виконують умови договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка становить 30 973, 35 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 684 119 грн 74 коп.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 13 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_7, про захист прав споживачів відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4,

ОСОБА_7 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто достроково солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором

№ 014/30650/81/81536 від 28 грудня 2007 року у сумі 30 973,35 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 684 119 грн 74 коп.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по оплаті судового збору по 1 827 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів мотивоване тим, що направлений банком ОСОБА_4

лист-пропозиція рефінансування кредиту не містить істотних умов договору та не відповідає вимогам частини першої статті 641 ЦК України, тобто не може вважатися офертою, а розцінюється як інформаційне повідомлення щодо можливого перегляду кредитування.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором мотивоване тим, що ОСОБА_4 як боржником та ОСОБА_7 як поручителем перед кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» допущені порушення зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, а тому у банка виникло право дострокового стягнення з відповідачів всієї суми кредиту та відповідних нарахувань за відсотками та пенею.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, відхилено.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 грудня 2016 року представниками ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Зарічного районного суду міста Суми від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4, а саме зобов'язати ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» рефінансувати договір

№ 014/30650/81/81536 від 28 грудня 2007 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за спеціальним курсом (курс переведення 11 грн) та новою відсотковою ставкою 17 % річних, без пролонгації, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно та необґрунтовано не визнано надісланий банком ОСОБА_4 лист-пропозицію від 29 січня 2016 року офертою. Фактично між ОСОБА_4 та банком був укладений правочин, який був спрямований на зміну цивільних правовідносин. Правочин був вчинений між сторонами у письмовій формі, але без додержання письмової форми, та як лист-пропозиція була підписана не уповноваженою особою. Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом. Домовленість між сторонами про зміну умов кредитування, яка була створена у формі листа-повідомлення набула дійсності, фактично домовленість була правочином, який за своєю юридичною сутністю є дійсним, так як неодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність.

Судами не враховано, що представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Шахнович О. В. мала право згідно інструкцій обслуговувати клієнтів, які є боржниками за кредитними договорами, та що Шахнович О. В. хоч і не була уповноваженим на підписання різних офіційних договорів працівником, але ж підписала лист-пропозицію про перегляд умов кредитування. Фактично лист-пропозиція була акцептована ОСОБА_4 Оферта відбулася з боку банку у вигляді направлення пропозиції ОСОБА_4 рефінансувати договір. Саме з вини банка договір не був рефінансований, так як адміністрація банку відмовилася укладати (переукладати) спірний договір.

Судами не враховано, що банком порушено вимоги пункту 6.5 кредитного договору, зокрема кредитор зобов'язаний повідомити позичальника про дострокове погашення кредиту. Банком вказані вимоги не виконано, письмового повідомлення ні боржнику, ні поручителю не направлялося, а тому вимога банку про дострокове погашення заборгованості є передчасною.

19 березня 2017 року представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» − Радченко А. В. подано заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ 014/30650/81/81536, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 31 400 доларів США із сплатою 13 % річних та строком дії 240 місяців.

21 серпня 2009 року до вказаного кредитного договору укладено додаткову угоду № 1, якою тимчасово, на період з 21 вересня 2009 року до 21 лютого 2010 року, зменшено розмір щомісячного платежу до 215 доларів США.

29 січня 2015 року банком направлено ОСОБА_4 за результатами розгляду його заяви-анкети, пропозицію рефінансування кредиту за спеціальним курсом (курс переведення 11 грн) нова відсоткова ставка 17 % річних, новий термін до погашення 264 місяців (з пролонгацією) та новий термін до погашення місяців (без пролонгації).

30 січня 2015 року даний лист-повідомлення підписаний ОСОБА_4 та працівником банку Шахнович О. В. із зазначенням вибору пропозиції

№ 2 - «рефінансування кредиту за спеціальним курсом (курс переведення

11 грн) нова відсоткова ставка 17 % річних, новий термін до погашення місяців (без пролонгації)».

Відповідно до частини першої статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частинами першою та другою статті 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Статтею 644 ЦК України визначено, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Частинами першою та другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що пропозиція укласти договір має містити всі істотні умови договору (змін до договору) і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Намір оферента вважати себе зв'язаним договором у разі прийняття пропозиції акцептантом має виражатися у певній формі чи певних його діях, зокрема, випливати зі змісту проекту договору, належним чином підписаного оферентом, і у відповідних випадках скріпленого печаткою. Умови договору мають формулюватися гранично чітко, бути конкретними, відображати всі особливості правовідносин, що встановлюються між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, суди дійшли правильного висновку, що направлений банком ОСОБА_4 лист-пропозиція не може бути визнаний офертою, оскільки не оформлений відповідно до вимог статті 207 ЦК України, що стосується форми договору, зокрема, не підписаний посадовою особою банку, уповноваженою в установленому порядку на укладення (зміну) від імені банку, як юридичної особи, кредитних договорів. Своїм підписом на листі-пропозиції провідний економіст ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Шахнович О. В. лише засвідчила підпис самого ОСОБА_4 Крім того, зміст пропозиції № 2 викладений не конкретно - не зазначено у які саме пункти кредитного договору мають бути внесені зміни.

В забезпечення кредитного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 28 грудня 2007 року був укладений договір поруки

№ 81536-П, згідно якого ОСОБА_7 поручилась перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

18 серпня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до

ОСОБА_4 з вимогою про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та до ОСОБА_7 з вимогою про виконання грошових зобов'язань за договором поруки № 81536-П. Разом з цим її проінформовано про те, що ОСОБА_4 припинив належним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого прострочена заборгованість позичальника перед банком.

27 серпня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яка станом на 19 серпня 2015 року складає: 28 081, 13 доларів США − прострочений кредит; 1 851,09 доларів США − заборгованість за відсотками; 1 041,13 доларів США − пеня.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору від 28 грудня 2007 року у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами першою-другою статті 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У пункті 3.4 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником повністю або частково всіх або окремих боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутись до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобовʼязань в повному обсязі чи в частині. Поручитель здійснює погашення боргових зобовʼязань за кредитним договором у валюті кредиту на рахунок, зазначений банком в письмовій вимозі. Погашення поручителем боргових зобовʼязань за кредитним договором в іншій валюті, ніж валюта кредиту, здійснюється лише за згодою сторін, що оформлюються у вигляді додаткової угоди до цього договору.

Пунктом 16.3 кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення коштів, сплати процентів у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язання.

Судами вірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 допустили порушення зобовʼязань за кредитним договором та договором поруки, а тому у банку виникло право достроково стягнути з відповідачів всю суму кредиту, відповідних нарахувань за відсотками та пені.

Доводи представників ОСОБА_4 у касаційній скарзі про те, що банком, в порушення пункту 6.5 кредитного договору, відповідачам не направлено повідомлення про дострокове погашення кредиту, є необґрунтованими, оскільки це не звільняє їх від зобов'язань за кредитним договором і договором поруки. ОСОБА_4 як боржником та ОСОБА_7 як поручителем за період розгляду даного спору у судових інстанціях не прийнято жодних заходів для погашення простроченої заборгованості, що свідчить про небажання добровільно виконувати свої зобов'язання навіть за умови вчасного повідомлення банком про утворення заборгованості.

Аналогічна правова позиція зазначена у абзаці третьому пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де передбачено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська