Справа № 301/1584/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д.. ОСОБА_1,

за участі секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на ухвалу Іршавського районного суду від 30 липня 2018 року у цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїду за кордон, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, оскаржив у апеляційному порядку ухвалу Іршавського районного суду від 30.07.2018, якою задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, у звязку з чим просить скасувати ухвалу місцевого суду та відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що боржник не був обізнаний із наявністю відкритого виконавчого провадження; виконавець не позбавлений можливості звернути стягнення на заробітну плату боржника; місце своєї роботи боржник не приховує; у справі відсутні докази використання державним виконавцем всіх передбачених законом прав і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника; ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку для ведення підсобного господарства площею 0,235 га. на території Приборжавської сільської ради, на яку державним виконавцем накладено арешт, а тому самостійно продати боржник її не може для погашення свого боргу, натомість виконавець не реалізовує цю земельну ділянку в рамках виконавчого провадження; виконавець не довів факт ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням та які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні.

Заслухавши позицію представника апелянта та заступника начальника Іршавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Іршавського районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження АСВП 50909376 з примусового виконання: виконавчого листа № 2/705/1262/12 від 11.06.2013, виданого Іршавським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 48116, 86 грн. боргу (ВП № 38454360); виконавчого листа № 2/705/260/12 від 28.01.2013, виданого Іршавським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укртелеком» 600,35 грн. боргу (ВП № 48910011); виконавчого листа № 301/2399/14-ц від 19.09.2016, виданого Іршавським районним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 208 91,56 грн. боргу (ВП № 52533762).

13.06.2013, 05.10.2015 та 04.10.2016 відкрито виконавчі провадження (а.с. 11, 15,17), про що було доведено до відому ОСОБА_2

21.06.2013 та 13.10.2015 державним виконавцем у відповідності до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про приєднання виконавчих проваджень №43125213 та № 50909376 до зведеного виконавчого провадження № № 38454360 (а.с.12, 13).

Постановою державного виконавця від 20.04.2016 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а. с. 20).

На виконання запиту державного виконавця про наявність у боржника майна було встановлено, що за боржником рухомого чи нерухомого майна, на яке може бути звернено стягнення, рахунків в банках не зареєстровано (а. с. 21-24, 27, 47-50, 53, 58-61, 64-66, 68-69, 72-76).

Згідно ст. 441 ЦПК України (у редакції чинній на момент постановлення ухвали) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ст. 441 ЦПК України (у редакції чинній із 28.08.2018) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до пункту 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Так, відповідно до довідки ПАТ «Укртелеком» від 16.08.2018 станом на 10.03.2014 і по сьогоднішній день ніякої заборгованості ОСОБА_2 за послуги звязку не числиться. У серпні 2018 року по цьому виконавчому провадженню - ВП № 48910011 - боржником було сплачено судові витрати та виконавчий збір.

Також встановлено, що на користь ПАТ «ВіЕс Банк» (ВП № 52533762) здійснюється солідарне стягнення з поручителя ОСОБА_3 дружини боржника, і згідно довідки заступника начальнику Іршавського відділу ДВС 09.08.2018 з неї стягнуто 17670,72 грн. Залишок боргу перед Банком 190920,84 грн.

Залишок заборгованості перед ОСОБА_6 (ВП № 38454360) 45914,59 грн. Також представником боржника надано апеляційному суду квитанції від 02.10.2018 про сплату на користь ОСОБА_5 5037,50 грн.

Таким чином, боржником вживаються заходи щодо погашення заборгованості за двома виконавчими провадженнями, а за виконавчим провадженням ВП № 48910011 про стягнення коштів на користь ПАТ «Укртелеком» - заборгованість відсутня.

Крім того, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для ведення підсобного господарства площею 0,235 га. на території Приборжавської сільської ради, на яку державним виконавцем накладено арешт, а отже є можливість здійснити виконання рішень за рахунок реалізації цієї земельної ділянки.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосується гарантованого ст. 33 Конституції України права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, і повинно застосовуватися як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання рішення.

Зважаючи на встановлені обставини, судова колегія вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України немає, а обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими не доведені, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.2 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Іршавського районного суду від 30 липня 2018 року - скасувати.

У задоволенні подання виконуючого обовязки начальника Іршавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Копію постанови направити Іршавському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області і для виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2018 року.

Головуюча:

Судді: