РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018 м. Рівне Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представників позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/13210/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру призначених аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Представники позивача ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримали та просять суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року у справі № 569/14409/15-ц на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття у твердій грошовій сумі з 1000 грн до 600 грн щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що після розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_7, змінився сімейний стан позивача та погіршився його матеріальний стан. Позивач 15 жовтня 2016 року уклав другий шлюб і у нього 07 червня 2017 року народився син ОСОБА_8. Син з народження має вади серця, у звязку з чим йому було проведено операцію, на яку позивачем було витрачено велику суму коштів, що суттєво вплинуло на його матеріальний стан. Син ОСОБА_8 перебуває під постійним контролем лікарів, які призначають йому регулярне лікування та реабілітацію після нього, що потребує значних коштів. На теперішній час позивач не працює, з 01 лютого 2017 року перебуває на обліку як безробітний у Рівненському міському центрі зайнятості. Дружина позивача теж не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вважають, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів.

Зустрічний позов ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів не визнали, позовні вимоги вважають безпідставними та просять суд у зустрічному позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів не визнали та просять суд відмовити у позові за його безпідставністю та недоведеністю.

Зустрічний позов підтримали та просять суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року у справі № 569/14409/15-ц на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7 з 1000 грн до 2000 грн щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом посилаються на те, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, збільшилися фактичні витрати відповідача на утримання сина ОСОБА_7 через зростання цін на продукти харчування, дитячий одяг тощо. Погіршилося і становище самого відповідача. Вона має статус інваліда 3-ї групи, а вказаний факт не брався до уваги при ухваленні рішення про стягнення аліментів. У звязку з погіршенням стану свого здоровя, відповідач періодично проходить лікування та несе суттєві витрати на ліки. Крім того, після ухвалення рішення про стягнення аліментів, сину ОСОБА_7 був встановлений діагноз «бронхіальна астма ІІІ ступеню». З приводу вказаного захворювання дитина у 2017 році двічі перебувала на стаціонарному лікуванні, що викликало суттєві грошові витрати.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що, як основний, так і зустрічний позов, задоволенню не підлягають, оскільки заявлені сторонами вимоги є безпідставними та недоведеними.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 19 вересня 2010 року перебували у шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року у справі № 569/14409/15-ц шлюб між сторонами був розірваний, син ОСОБА_7 залишений на проживання з матірю і з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

15 жовтня 2016 року ОСОБА_2 уклав другий шлюб, від якого має малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Аналізуючи положення частини першої статті 192 СК України, суд приходить до висновку, що зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів, як підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів, мають виникнути після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

При цьому суд визнає, що зміна саме матеріального стану є пріоритетною при вирішенні питання про зменшення чи збільшення розміру аліментів, оскільки вона обєктивно є похідною від інших чинників, а саме, зміни сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів, але не дітей, на що суд звертає окрему увагу.

З рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року у справі № 569/14409/15-ц слідує, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7, судом було враховано те, що ОСОБА_2, який є працездатною особою, офіційно не працює і має нерегулярний, мінливий дохід. Суд вказав і на посилання ОСОБА_4 про те, що вона є інвалідом з дитинства 3-ї групи, а їх син ОСОБА_7 постійно хворіє.

Як встановлено частиною першою статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Судом беззаперечно встановлено лише те, що змінився сімейний стан позивача ОСОБА_2, який одружився і на теперішній час, крім сина ОСОБА_7, у нього є син ОСОБА_8, який має вади здоровя та потребує лікування.

Обставини, які свідчили б про те, що після ухвалення судового рішення від 09 березня 2016 року погіршився або поліпшився стан здоровя позивача чи відповідача, судом не встановлено.

Що стосується доходів позивача ОСОБА_2, то суд враховує, що як на час ухвалення рішення від 09 березня 2016 року, так і на теперішній час, позивач офіційно не працевлаштований і доказів на підтвердження свого матеріального становища суду не надав. Посилання позивача на статус безробітного та перебування його з 01 лютого 2017 року на відповідному обліку у Рівненському міському центрі зайнятості суд до уваги не приймає, оскільки, як слідує з наданої самим же позивачем довідки Рівненського міського центру зайнятості від 02 серпня 2017 року, позивач з 02 лютого 2017 року на обліку як безробітний не перебуває.

Суд звертає увагу на те, що і позивач ОСОБА_2, посилаючись на свої витрати по лікуванню сина ОСОБА_8, і відповідач ОСОБА_4, посилаючись на збільшення фактичних витрат на утримання сина ОСОБА_7 та на своє лікування, що на думку сторін підтверджує зміну їх матеріального становища, не надали суду жодних доказів, які свідчили б про розмір таких витрат, що не дає суду можливості встановити реальний матеріальний стан сторін чи зробити висновок про його зміну.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_4 належними, допустимими, достовірним та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених статтею 192 СК України, а тому судом не встановлено і підстав для зменшення чи збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7.

При вирішенні спору суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 182 СК України, суд прийшов до висновку, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7 підлягають аліменти у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму та вік малолітнього сина сторін ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, суд визнає, що розмір аліментів, які стягуються на його утримання, у 2018 році становить та буде становити близько половини прожиткового мінімуму, а тому не може бути зменшеним і з цих підстав.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зменшення розміру призначених аліментів відмовити повністю.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2.

ОСОБА_3 рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь