КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-1347/11
Провадження № 4-с/488/28/18
У Х В А Л А

іменем України

23.05.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : головуючого: Лазаревої Г. М.,

при секретарі Чуб Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4, заінтересована особа: ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам, зобовязання державного виконавцяскласти новий розрахунок заборгованості з аліментів,

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2018 року боржник ОСОБА_6 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-1347, що виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва від 31.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.03.2011 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

В обґрунтування своєї скарги заявник зазначив, що 03.04.2018 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості № 10828, згідно якого заборгованість боржника станом на 01.04.2018 року становить 12275,24 грн. Посилаючись на те, що державним виконавцем було порушено вимоги чинного законодавства України під час проведення вказаного розрахунку, просив визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам, а такожзобовязати останнього скласти розрахунок заборгованості з аліментів із дотриманням норм чинного законодавства та з урахуванням всіх обставин справи.

Боржник, який подав скаргу, в судове засідання не прибув. Його представник, адвокат ОСОБА_8, в судовому засіданні підтримала вимоги за скаргою у повному обсязі та пояснила, що при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам державний виконавець помилково визнала довідку прикордонної служби про перетинання державного кордону боржником, а також припущення стягувача ОСОБА_5 про працевлаштування боржника за кордоном, як доказ працевлаштування боржника в іноземній компанії. Крім того, пояснила, що державним виконавцем нараховано аліменти боржнику у розмірі не ? частини від 100 % заробітної плати, яку платник аліментів одержував до часу перетинання державного кордону, а нараховано 100% зі 100% заробітної плати, яку платник аліментів одержував до ймовірного укладення контракту з іноземною компанією. ОСОБА_2 ОСОБА_3 також наголосила, що при визначенні розрахунку заборгованості державним виконавцем не було враховано, що з лютого 2018 року боржник ОСОБА_6 ОСОБА_3 перебуває на обліку в Центрі зайнятості Корабельного РЦЗ м. Миколаєва, як безробітній, й до цього часу державний виконавець нараховує аліменти боржнику без урахування даного факту.

Головний державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 надала письмовий відзив проти скарги, в якому вказала, що під час складення розрахунку заборгованості діяла в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства, в судовому засіданні вимоги скарги також не визнала, вважала свої дії правомірними. Пояснила, що словосполучення, вжите в постанові Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 а саме: «аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати» державний виконавець зрозуміла, як необхідність утримання аліментів саме у розмірі 100 відсотків заробітної плати, а не у частці визначеної виконавчим листом. В судовому засіданні державний виконавець підтримла свої письмові пояснення, зауважила, що вважає пропущеним строк звернення до суду з даною скаргою.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти вимог скаржника, зазначала, що ОСОБА_2 -ОСОБА_3. С. приховує свої доходи та працевлаштування.

Суд, дослідивши матеріали скарги, врахувавши доводи і заперечення осіб, що беруть участь у розгляді справи, надані ними докази, виходив з наступного:

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 451 ЦПК України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою від 10.07.2012 року Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1347, який виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва від 31.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.03.2011 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

03.04.2018 року головним державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_9 складено розрахунок заборгованості № 10828 від 03.04.2018 року, відповідно до якого заборгованість боржника ОСОБА_6 ОСОБА_3 станом на 01.04.2018 року складає 12275,24 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За змістом ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до розяснень викладених в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справи від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особі державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Відповідно до змісту ч. 1-3 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Судом встановлено, що заборгованість боржника зі сплати аліментів за період з травня 2017 року по вересень 2017 року обчислювалась у відповідності до п. 10 Постанови № 146 від 26.02.1993 року. зі 100 % заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту.

Однак державним виконавцем було помилково нараховано аліменти у розмірі 100% зі 100% заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, а не ? частину від 100 % заробітної плати, яку платник аліментів одержував до часу перетинання державного кордону, як це було визначено рішенням суду та виконавчим документом, виданим з метою його примусового виконання. Державний виконавець не має повноважень самостійно змінювати частку від доходів боржника, яку необхідно стягувати в якості аліментів, оскільки вказане є перевищенням повноважень. В даному випадку державний виконавець помилково змінив частку нарахованих аліментів з ? доходів до 100% доходів.

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження, копію якого було надано державним виконавцем разом із запереченнями, міститься заява боржника від 22.02.2018 року, в якій боржник повідомляє державного виконавця про те, що він перебуває на обліку Центрі зайнятості Корабельного РЦЗ м. Миколаєва як безробітній та додав відповідну довідку, що підтверджує вказаний факт.

Таким чином, державний виконавець був обізнаний про те, що з лютого 2018 року боржник перебуває на обліку як безробітній в Центрі зайнятості Корабельного РЦЗ м. Миколаєва, однак всупереч цьому здійснила нарахування за лютий-березень 2018 року згідно даних по середній заробітній платі по області.

Відтак, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було встановлено джерело і розмір заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном.

Крім того, обчислюючи розмір заборгованості за період з травня 2017 року по вересень 2017 року державним виконавцем стягнуто з боржника 100 % заробітної плати, яку платник аліментів одержував до часу перетинання державного кордону, в той час, як рішенням Корабельного районного суду від 31.08.2011 року з боржника стягнуто 1/4 частини усіх доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Відповідно до п.п. 13 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» № 146 від 26 лютого 1993 року, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю.

Отже, державний виконавець вийшла за межі своїх повноважень, й виконала судове рішення в більшому обсязі, ніж був визначений судом.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Конституції).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Сутність судового контролю полягає у використанні судом своїх повноважень у випадку встановлення факту здійснення незаконної, необґрунтованої або несправедливої дії для поновлення законних прав та інтересів.

Згідно статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 ОСОБА_3 судом встановлений факт неправомірності дій головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам від 03.04.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-1347/2014, виданого Корабельним районним судом від 31.08.2011 року.

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно розяснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З приводу пропуску строку звернення зі скаргою суд приходить до висновку про відсутність достовірних даних про час одержання ОСОБА_10 оскаржуваного розрахунку заборгованості з аліментів, доводи державного виконавця про підпис ОСОБА_10 на звороті спірного розрахнку, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, не містить відомостей про назву документу, який був одержаний. З вказаних підстав не вбачається пропущеним строк звернення до суду з даною скаргою..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам, складений головним державним виконавцем Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 № 10828 від 03.04.2018 року.

Зобовязати головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 скласти новий розрахунок заборгованості із дотриманням норм чинного законодавства.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва.

Суддя Г.М. Лазарева