Справа № 182/6670/16-ц
Провадження № 2/0182/400/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.03.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.

секретаря Власенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02 грудня 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

01 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № б/н (далі Договір), згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_2, і Клієнт дає право ОСОБА_2 в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_2, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами ОСОБА_2», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та ОСОБА_2 Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

ОСОБА_2 нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_2», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Правилами користування платіжною карткою».

У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконала.

Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача за Договором склала 47 478 грн. 34 коп., яка складається з наступного:

- 6 318,20 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 35 573,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-2237,06 грн. - штраф (процентна складова).

Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 47 478 грн. 34 коп. та понесені ним судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

На адресу суду 06 березня 2017 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно яких, вона просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 47-52).

Свої вимоги мотивує тим, що їй 02 листопада 2010 року було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 1 456,00 грн., тому посилання ОСОБА_2 на встановлення кредитного ліміту у розмірі 6 500,00 грн. є необґрунтованими. Також нарахована позивачем пеня суперечить чинному законодавству.

Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності за захистом своїх прав, оскільки кредитор про порушення свого права дізнався 01 листопада 2013 року, а до суду позивач звернувся лише 23 листопада 2016 року. Так, Банк неодноразово пролонгував кредитний ліміт, який нею був вчасно погашений 11 вересня 2013 року в розмірі 6500,00 грн. В подальшому відповідач не користувався кредитним лімітом, тому що мав сплинути термін дії картки, зокрема термін дії картки був до жовтня 2013 року. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. ОСОБА_2 не надано доказів ані про отримання нею нової картки, ані грошових коштів. Таким чином, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В матеріалах справи також наявні додаткові заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості, які надійшли на адресу суду від ОСОБА_1 17 листопада 2017 року (а.с. 120-132).

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 38). В матеріалах справи також наявні пояснення позивача (а.с. 89-92, 177-183).

Відповідач у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксації процесу технічними засобами. Позовні вимоги визнає частково, а саме визнає заборгованість у загальному розмірі 13036,93 грн., яка складається з 6318,20 грн. заборгованість за кредитом, 5597,93 грн. заборгованості по процентам, 500 грн. - штраф, 620 грн. 81 коп. (процентна складова). Інші позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 01 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № б/н (далі Договір), згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-7).

Як вбачається з Анкети-заяви від 01 листопада 2010 року (а.с.6 на звороті), відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у Заяві. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, клієнта ОСОБА_1 (картрахунок № 303617 від 02 листопада 2010 року) (а.с. 105), старт карткового рахунку, дата проведення 02 листопада 2010 року, SAMDN2392, 303617, CRPL., УНІВЕРСАЛЬНА 55 днів. 02 листопада 2010 року зміна кредитного ліміту, встановлено кредитний ліміт 00 грн. 00 коп.; 02 листопада 2010 року зміна кредитного ліміту, встановлено кредитний ліміт 1500 грн. 00 коп.; 08 липня 2011 року збільшення кредитного ліміту, встановлено кредитний ліміт 3200 грн. 00 коп.; 21 серпня 2011 року збільшення кредитного ліміту, встановлено кредитний ліміт 3800 грн. 00 коп., 04 грудня 2012 року збільшення кредитного ліміту, встановлено кредитний ліміт 6500 грн. 00 коп. Строк дії кредитної картки до вересня 2014 року. (а.с. 105).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає оплаті в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання цих послуг банк надає клієнтові Карту, вид якої визначено у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням яких клієнт та банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання Карти.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5).

Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача за Договором склала 47 478 грн. 34 коп., яка складається з наступного:

- 6 318,20 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 35 573,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-2 237,06 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-5).

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитних зобов'язань за кредитним договором б/н від 01 листопада 2010 року та непогашеної ОСОБА_1 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 47 478 грн. 34 коп., ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 8-31), копію Анкети-заяви б/н від 01 листопада 2010 року (а.с. 6), копію довідки про ознайомлення з умовами кредитування та користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 7), розрахунок заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року (а.с. 4-5).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» було ознайомлено ОСОБА_1 із умовами кредитування саме з використанням кредитної карти «Універсальна», що відповідачем не спростовано та свідчить про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг від 01 листопада 2010 року на вищезазначених умовах.

За таких обставин судом встановлено факт невиконання відповідачем належним чином кредитних зобов'язань, в зв'язку з чим у позивача виникло право на стягнення простроченої заборгованості.

Розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено у вищезазначеному розрахунку та відповідачем не оспорюється, тому підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, оскільки , як викладено позивачем в поясненнях від 21.12.2017 року, були ним змінені в односторонньому порядку.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним окремо проводилось нарахування відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом та на залишок простроченої заборгованості за кредитом.

Крім того, дослідженням долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: до 01 січня 2013 року - 36,00 % річних,

з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року включно 30,00 % річних,

з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року включно - 34,80% річних,

з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня року включно - 43,20% річних (а.с.4-5).

Таке нарахування, вочевидь, не відповідає зазначеній в позовній заяві процентній ставці 36% річних.

В тому числі, як вбачається з пояснень позивача, наданих на адресу суду 21.12.2017 року (а.с. 180), з квітня 2014 року була змінена формула нарахування відсотків (відсотки нараховуються як на тіло кредиту так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді, а також застосовується кратність-2, що значно, в рази, змінює нараховані відсотки), що є порушенням п.2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стає простроченим кредитом.

За змістом діючих норм законодавства, та на підставі досліджених доказів і встановлених обставин , суд приходить до висновку, що у позивача не було підстав для збільшення процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогами ст.1056-1 ЦК України.

Так, за змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до вимог ч.3 вказаної статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з вимогами ч.4 вказаної статті, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Частиною 5 та 6 ст.1056-1 ЦК України передбаченого, що індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Крім того, ч.2 ст.634 ЦК України передбачає, що договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Отже підстави для зміни договору в частині розміру відсотків, а тим більше, в сторону збільшення відсотків, шляхом односторонньої зміни умов договору, вищевказана норма закону не допускає.

Крім того, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки

За таких обставин, визначена при укладенні договору процентна ставка - 36 % річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до ОСОБА_2.

У звязку з цим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 6318,20 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню на вказану суму, а вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню частково - на розраховану відповідачем суму - 5597,93 грн.

Крім того, суд вважає, що у стягнені штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити, враховуючи наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с. 17 на звороті), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 17 на звороті, 29 на звороті передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У зв'язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають.

Щодо застосування строків позовної давності, на які посилається відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг", які є складовою договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11 Умов та правил користування платіжною карткою гранітний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (МОNТН).

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у своїх постановах № 6-14 цс 14 від 19 березня 2014, № 6-61цс14 від 18.06.2014 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором б/н від 01 листопада 2010 року, картка № 303617 була надана відповідачу - зі строком дії до вересня 2014 року. Тобто строк дії картки до 30 вересня 2014 року. ( а.с. 105).

Крім того, представником позивача до суду надано виписку з особового рахунку клієнта по кредитній картці «Універсальна» та довідку про надання картки № 303617, згідно якої дата відкриття 02.11.2010 року, термін дії до вересня 2014 року (а.с. 212). Згідно виписки з особового рахунку по кредитній картці «Універсальна», відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 14 квітня 2014 року (а.с. 2130221).

Таким чином, виходячи із обставин встановлених судом, суд вважає, що звернення позивача до суду 02 грудня 2016 було здійснено у межах строку позовної давності, оскільки строк дії картки було встановлено до 09/14, тобто останнім місяцем для звернення до суду був вересень 2017 року, а відтак підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача відсутні.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 6318,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 5597,93 грн. та заборгованість за пенею та комісією 2850,00 грн., а всього до стягнення - 14766, 13 грн.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.1)

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 253, 256-258, 261, 267, 525, 526, 610-612, 625- 626, 628 -629, 634, 638, 639, 549, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що зареєстрована та проживає за адресою 53225, АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, заборгованість за Договором № б/н від 01 листопада 2010 року в сумі 14766 грн. 13 коп. ( чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 13 коп. ).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що зареєстрована та проживає за адресою 53225, АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: ОСОБА_3