Справа № 182/6190/16-ц
Провадження № 2/0182/34/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.02.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання заповіту недійсним, посилаючись на наступне.

23 лютого 2009 року її дід ОСОБА_4 заповідав їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується доданою до заяви копією заповіту. ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер. Після похорон відповідач ОСОБА_3, що була сусідкою її діда, самовільно захопила його квартиру та змінила замки на вихідних дверях. Обставини смерті її діда й така поведінка відповідача видались їй дуже дивними. Тому, 23 листопада 2015 року вона звернулась до поліції із заявою про те, що її дід ОСОБА_4 помер не своєю смертю, а відповідач захопила квартиру, яка йому належала, та змінила замки на вхідних дверях. 02 грудня 2015 року вона отримала висновок поліції про наслідки перевірки її звернення, із якого їй стало відомо, що за вісім днів до смерті її дід ОСОБА_4 заповів належну йому квартиру своїй сусідці ОСОБА_3 Заповіт № НОМЕР_1 на ім'я відповідача був посвідчений 08 жовтня 2015 року. Ознайомитися із даним заповітом чи бодай дізнатися, який саме нотаріус посвідчив його їй не вдалося через відмову відповідача надати заповіт їй для ознайомлення. Вона вважає такий заповіт недійсним з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. На час складання заповіту її дідові виповнилося 80 років. В останні роки в нього спостерігалися проблеми із пам'яттю і почастішали випадки несприйняття дійсних подій. Через це він не завжди розумів наслідки своїх дій та часто забував навіть прості буденні речі й не міг у повній мірі усвідомлювати наслідки своїх дій. Таким чином, є всі підстави вважати, що під час складання заповіту її дід не усвідомлював значення своїх дій, а його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі. Зазначені нею обставини можуть підтвердити свідки - сусіди покійного діда, які добре його знали. За таких обставин звернулась до суду і просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 № НОМЕР_1 від 08.10.2015 року, складений на користь ОСОБА_3, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала. Суду пояснила, що покійний ОСОБА_4 був відчимом її батька. 22.02.2009 року дід приїхав до них з батьком додому і запропонував скласти заповіт на батька. Але батько запропонував йому скласти заповіт на неї. 23.02.2009 року батько з дідом поїхали до нотаріуса і привезли заповіт: квартиру - їй, а батькові - дідові заощадження. Вони стали доглядати за дідом. Вона поставила діду 2 пластикових вікна, поміняли каналізацію. Доказів немає, бо батько каналізацію робив сам. Вони йому давали продукти, ходили в гості один до одного. Влітку, десь в червні, 2015 року, дід ліг в лікарню з підозрою на білокрів»я. Вона здавала діду кров, двоє її знайомих теж здавали кров. І вона, і її чоловік, і її син провідували діда в лікарні. За тиждень до смерті вона дзвонила дідові, він сказав, що в нього все є, а хліб купить йому сусідка. Заради хліба їздити не треба. Ще дав телефон сусідки. Десь за два місяці до смерті діда її чоловік в квартирі діда бачив відповідачку та її чоловіка. Але дід запевнив, що все буде добре. А ще за рік до своєї смерті дід дав їм ключі від своєї квартири. Дід лежав в тубдиспансері із закритою формою туберкульозу. У діда задовго до смерті почастішали проблеми з пам»яттю. Він не завжди вів себе адекватно. На її думку, дід не усвідомлював значення своїх дій. Доказів цього в неї немає, але вона так думає.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав і суду пояснив, що у його довірительки були довірительні стосунки з померлим дідом. Вони постійно були з ним на зв»язку. Позивачка та її сім»я допомагали діду, замінили йому вікна на пластикові, каналізацію тощо. Чеки не брали, бо не думали, що встрянуть в таку халепу. Чоловік позивачки в серпні 2015 року приходив до ОСОБА_4 і бачив, що той порізав грушу і сказав, що буде варити з неї борщ. Іноді ОСОБА_4 не впізнавав позивачку чи її чоловіка. Тобто не розумів, що робить. ОСОБА_4 з позивачкою постійно були на зв»язку. Видається підозрілим, що заповіт був складений за 8 днів до смерті ОСОБА_4 Крім того, підозрілим здається й той факт, що відповідачка так швидко поховала ОСОБА_4, не повідомивши його довірительку. Хоча ОСОБА_4 за життя говорив, що дав сусідці телефон позивачки. Але чомусь відповідачка приховала від позивачки факт смерті її діда. Крім того, в заповіті записано, що прочитано внос. Все це ставить під сумнів законність заповіту.

Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог категорично заперечувала і суду пояснила, що вона була сусідкою нині покійного ОСОБА_4 В 2014 році, десь перед Новим роком, ОСОБА_6 сильно захворів. Через тиждень, як вони з чоловіком перестали його бачити, вона зайшла до сусіда і побачила, що він трусився і просив їсти. Вони з чоловіком його нагодували і викликали лікаря. ОСОБА_7 забрали до лікарні, вона ходила до нього, годувала його з ложечки, ночувала в палаті. Після того вона постійно доглядала за сусідом, робила в нього в квартирі прибирання, готувала йому їжу, купала, перевдягала, прала та прасувала одяг та білизну для діда, лікувала його тощо. Позивачка жодного разу не прийшла до свого діда, вона її жодного разу не бачила. Чоловіка позивачки бачила 2 рази за весь час, що вона доглядала за ОСОБА_6. Сусід дзвонив позивачці, говорив про свою хворобу, але ОСОБА_21 сказала, що не кине роботу. Вони з чоловіком постійно бували в діда і допомагали йому. Днів за 10-15 до смерті ОСОБА_6 перестав вставати з ліжка. На його прохання її чоловік поміняв замки на вхідних дверях. Вона мила сусіда, прибирала в його квартирі, годувала його з ложки. Її чоловік носив діда на руках купати. ОСОБА_5 до останньої хвилини все розумів і був в нормальному адекватному стані. Коли на прохання сусіда приїхав нотаріус, ОСОБА_6 висловив йому свою волю стосовно заповіту на квартиру і сказав, що вони з чоловіком квартиру заслужили. Цей запис є на телефоні в нотаріуса. Коли вона годувала з ложечки сусіда, він цілував їй руки. Коли діду була необхідна кров, вони з чоловіком не змогли її здати за станом здоров»я. Але постійно купували йому ліки, щось за його гроші, щось за свої. Коли ОСОБА_4 помер, вони з чоловіком його й поховали.

Вислухавши позивачку, її представника, відповідачку, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4 (а.с.14). 08.10.2015 року ним було складено заповіт, згідно якого належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, він заповів ОСОБА_3 (а.с.15-16). 11.05.2017 року відповідачка ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.51). Відповідачка ОСОБА_1 оспорює даний заповіт, посилаючись на те, що ОСОБА_4 незадовго до своєї смерті сильно захворів і не міг керувати своїми діями, чим скористалась відповідачка, вчинивши дії на складення ОСОБА_4 заповіту на своє ім»я.

Однак, дані твердження нічим не підтвердженні та спростовуються матеріалами справи і показаннями свідків.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо пре5дмета доказування.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору , з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до Висновку про наслідки перевірки звернення ОСОБА_9 від 02.12.2015 року, проведеної Нікопольським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в ході проведеної перевірки було встановлено, що, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 104 від 16.10.2015 року (а.с.12-13), причиною смерті ОСОБА_4 є хронічна серцева судинна недостатність, в зв»язку з чим ОСОБА_4 помер своєю смертю. Також згідно заповіту № 104 від 08.10.2015 року, ОСОБА_3 становиться власником його квартири та має право проводити заміну вхідних дверей (а.с.6).

Будь-яких доказів на підтвердження того факту, що спадкодавець мав розлади розумової діяльності в судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження і, крім того, були спростовані ще й показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює дільничною медсестрою в амбулаторії № 10. ОСОБА_3 знає як особу, яка проживає на її дільниці і як особу, яка доглядала за ОСОБА_4 ОСОБА_4 знала давно. Він перебував в амбулаторії на обліку з підозрою на лейкемію. Десь за місяць - два до смерті ОСОБА_4 вона приходила днів десять підряд робити йому уколи за призначенням лікаря. Вона колола йому вітаміни, «армадін» та засіб заліза «ферумлек». Будь-яких наркотичних препаратів, антибіотиків чи ліків, які змінюють свідомість, вона ОСОБА_4 не колола, бо призначень лікаря для цього не було. В квартирі ОСОБА_4 вона бачила відповідачку ОСОБА_3. ОСОБА_4 особисто їй казав, що в нього дуже гарні сусіди. Як тільки йому чогось треба, він стукне в стіну і сусіди одразу приходять. Надія йому й за комунальні послуги платила, й продукти купувала, й в аптеку ходила. Вона питала в ОСОБА_4, чи є в нього родичі, бо краще було б ОСОБА_4 проконсультуватись в обласній лікарні. Та ОСОБА_4 відповів, що в нього такі родичі, які, якщо звозять його в Дніпро в лікарню, то й за свій проїзд з нього візьмуть. Ще ОСОБА_4 говорив, що дуже боїться померти, бо з такими родичами й завоняється в квартирі. Коли ОСОБА_4 хворів, до них в амбулаторію стала приходити ОСОБА_3 й брати рецепти на ліки для ОСОБА_4, опікувалась його лікуванням, за все платила. Вона працює в амбулаторії № 10 з 2014 року. І кожного року вона викликала ОСОБА_4 на флюорографію. В 2014 році і влітку 2015 року на флюорографію ОСОБА_4 до них приходив сам. А за місяць - два до смерті ОСОБА_4 став пересуватись лише по квартирі, бо був дуже слабенький. Лежачим ОСОБА_4 став за 2 тижні до смерті. В цей час ОСОБА_4 на дому відвідувала її лікар і говорила їй, що ОСОБА_4 став слабеньким. Але будь-яких психічних чи розумових розладів він не мав, все усвідомлював, нормально говорив, був адекватним. Позивачку ні в лікарні, ні в квартирі ОСОБА_4 ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює соціальним працівником в організації «Древо життя». З присутніх в залі знає лише ОСОБА_3. Вона як соціальний працівник була уповноважена фтізіатром тубдиспансеру контролювати прийом ліків двома хворими, одним з яких був ОСОБА_4 Вона в тубдиспансері отримувала для ОСОБА_4 ліки і кожного дня була зобов»язана в чітко визначений час приходити до ОСОБА_4 і контролювати, щоб він ці ліки випив. Вона приходила до дядька ОСОБА_11 протягом 1,5 - 2 місяців, включно до його смерті, з 13 до 14 години. Перші три тижні двері квартири їй відчиняв сам ОСОБА_4 А потім двері відкривала ОСОБА_3. ОСОБА_11 їй особисто казав, що ОСОБА_3 в нього і прибирає, і їжу готує, і за ліками ходить. Та вона це й сама бачила, бо в ОСОБА_4 завжди було дуже чисто. Колись вона прийшла і побачила, що ОСОБА_4 щойно викупаний, поголений. Це зробив чоловік ОСОБА_3, їй сказав про це дядько ОСОБА_11. Вона дивувалась такій чистоті та охайності, в яких жив останні місяці ОСОБА_4 Вона думала, що ОСОБА_3 - його родичка. А ОСОБА_4 сказав, що родичі його забули. Принесли колись 1 кг. картоплі й пропали на півроку. Розумово ОСОБА_4 був абсолютно адекватним, а фізично - дуже слабким. Їй дядько ОСОБА_11 казав, що, якби не сусіди - ОСОБА_3 з чоловіком, він би й не знав, що робити.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона - сусідка ОСОБА_3 і померлого ОСОБА_4 знала років 25. Бачила, як приходив його пасинок, зять і ставили двері в квартиру ОСОБА_4, вставляли вікна. Знає, що вони ремонтували й колонку покійного. Позивачку побачила вже після смерті ОСОБА_4, до цього жодного разу позивачку в квартирі ОСОБА_4 не бачила. Померлий ОСОБА_4 десь до 2014 року був бодреньким, потім став хворіти. ОСОБА_4 завжди був абсолютно адекватним. Останній раз вона бачила ОСОБА_4 на свій день народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року, трохи з ним поговорили. ОСОБА_4 тоді був також абсолютно адекватним, нормально спілкувався, тільки хворобливим. Вона в той день його зустріла в під»їзді біля поштових ящиків, він йшов з магазину. Сусіди по під»їзду - ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 - говорили, що ОСОБА_4 лежав в лікарні, що його годувала відповідачка, варила й носила йому їсти, доглядала за ним. Але вона особисто цього не бачила, бо влітку жила в сина на Новопавлівці й няньчила йому дітей.

В позовні заяві та судовому засіданні позивачка при обґрунтуванні своїх вимог посилалась й на те, що спадкодавець не міг скласти заповіт на відповідачку ОСОБА_3, оскільки вона зі своїми рідними поміняла йому в квартирі вікна та сантехніку і постійно доглядала за ОСОБА_4

Однак, факт постійного догляду позивачки за спадкодавцем в судовому засіданні також не знайшов свого беззастережного підтвердження, оскільки, навіть свідок ОСОБА_12, явку якої в судове засідання забезпечила позивачка і на допиті якої позивачка наполягала, суду пояснила, що позивачку побачила вже після смерті ОСОБА_4, до цього жодного разу не бачила.

Свідки ж ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, плутаючись в своїх показаннях, також фактично підтвердили той факт, що позивачка не їздила до спадкодавця додому, а значить не допомагала йому прибирати, готувати, прати, прасувати тощо.

Так, свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона - сводна сестра. ОСОБА_4 був одружений з її рідною бабусею. Вона від свого батька знає, що дід звернувся до їх батька (батько в них один, а мами - різні) і сказав, що хоче скласти заповіт. Дід часто приїздив до ОСОБА_9. І вона там теж в цей час була. Останній раз вона бачила діда в серпні 2012 року на похоронах їх батька. При ній взимку 2015 року дід дзвонив ОСОБА_9 і просив, щоб її чоловік заплатив йому за комунальні послуги . Коли дід оформив заповіт на ОСОБА_9, батько взяв в ОСОБА_9 гроші з картки та вставив дідові вікна (вона це чула з розмов).

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він - син позивачки. При ньому була розмова його діда ОСОБА_13 з ОСОБА_4, який просив діда доглянути його і обіцяв за це квартиру. ОСОБА_4 часто до них приїздив. Вони також їздили до діда. За 4 місяці до смерті ОСОБА_4 він відвозив йому їжу в тубдиспансер. ОСОБА_4 його не впізнав. Більше ОСОБА_4 не бачив і по телефону з ним не спілкувався. Він живе разом з батьками. Його батьки до ОСОБА_4 їздили, як часто, не може пояснити. За 2 тижні до смерті ОСОБА_4 до діда їздив його вітчим (він чув про це розмову і бачив, як батько поїхав). Коли він в останній раз бачив ОСОБА_4, він був неадекватним. Часто повторювався, забував, що говорив. Його мати дзвонила дідові майже щодня.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона - тітка позивачки, сестра її матері. ОСОБА_4 - свекор її сестри, матері позивачки. Вона часто їздила до сестри на вул.Херсонську. Раз на тиждень, у неділю, туди приїздив й ОСОБА_4 Вона його кожного разу там бачила. Сестра його годувала, давала йому з собою продукти. Коли її сестра захворіла, ОСОБА_4 сказав, щоб вона до нього не приїздила, бо в нього все є. Однак, навіщо було тоді їздити до ОСОБА_4 її сестрі, якщо ОСОБА_4 кожної неділі приїжджав до сестри сам, не знає. Зі слів позивачки знає, що вона ставила вікна в ОСОБА_4 в квартирі за свої гроші.

Посилання позивачки на те, що раніше ОСОБА_4 складав заповіт на неї і тому заповіт, складений на відповідачку, не може бути дійсним, судом не приймається до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ч.4 ст.1236 ЦК України, чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1-3 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій части ні, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

В судовому засіданні були допитані й інші свідки, заявлені сторонами по справі, які також опосередковано підтвердили той факт, що позивачка не доглядала а спадкодавцем ОСОБА_4

Так, свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що сторони по справі знає, бо є сусідкою. ОСОБА_4 знала ще до того, як він переїхав до них в будинок. Бо знала його покійну дружину і з нею спілкувалась. З ОСОБА_4 була в добрих відносинах. Років за 4 до смерті ОСОБА_4 робив УЗД серця в «Імпульсі», потім пролікувався. Весною 2015 року він лежав в лікарні, потім повернувся додому. ОСОБА_4 доглядав за собою сам, тільки трішки помарнів та постарів. В квартирі ОСОБА_4 батько позивачки робив підлогу, ставив вікна, двері, колонку. ОСОБА_4 їздив до позивачки в гості, привозив звідти торби харчів. За місяць до смерті ОСОБА_4 бачила сусідка ОСОБА_12 і казала про це їй. Останній раз вона бачила ОСОБА_14 влітку 2015 року. А ОСОБА_4 останній раз бачила до цього. Відповідачка влітку живе на дачі, а з»являється додому лише у вересні. ОСОБА_3 живуть над нею і вона все чує.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він - чоловік відповідачки. ОСОБА_4 знав років 12. В 2014 році ОСОБА_4 почав скаржитись на здоров»я. В 2015 році вони з дружиною на прохання ОСОБА_4 стали ходити для нього в магазин, аптеки, викликали «швидку допомогу». Коли в ОСОБА_4 зламалась челюсть, він возив діда до лікаря паяти челюсть. За 10 днів до смерті сусід перестав ходити ногами. Він носив ОСОБА_4 на руках в туалет, купатись. Жінка прибирала в квартирі, варила йому їсти. Коли ОСОБА_4 лежав в лікарнях, вони з дружиною теж їздили до нього, годували, опікувались ним. З позивачкою вони познайомились лише через 1,5 місяці після смерті діда. Їм з дружиною ОСОБА_4 сказав, що в нього рідних немає. При складанні заповіту він не був присутнім. Ніяких телефонів та координат своїх родичів їм ОСОБА_4 не давав, тому на похорон вони з родичів спадкодавця нікого й не погукали.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона - сусідка з 3-го під»їзду. ОСОБА_4 проживав в 1-му під»їзді, там же живе й відповідачка по справі. ОСОБА_4 знала багато років. Вона працювала і працює двірником з 1985 року. Тому знає майже всіх у дворі. В їх будинку ОСОБА_4 жив років 15. Колишня дружина ОСОБА_4 іноді навідувалась до нього. Незадовго до своєї смерті ОСОБА_4 сильно захворів. За ним стала доглядати відповідачка ОСОБА_3. Про те, що саме ОСОБА_3 доглядала хворого ОСОБА_4 знають всі сусіди і всі про це говорили. Надія ОСОБА_4 й «швидкі» неодноразово викликала. Неодноразово вона бачила й лікаря, яка йшла до ОСОБА_4 на виклик, вони з лікарем спілкувались. Надія ОСОБА_4 й поховала.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона - сусідка відповідачки та нині покійного ОСОБА_4 Вона проживає на 5-му поверсі, а відповідачка - на 3-му. Вона в під»їзді живе з народження. Позивачку по справі ніколи не бачила. В суді побачила вперше. Сусіда ОСОБА_4 бачила частенько, поки він ходив, вони зустрічались, вітались, про щось незначне говорили. Один раз їй було необхідно здати гроші на ремонт даху. Оскільки ОСОБА_3 в них старша будинку, вона пішла до неї, а знайшла ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_4 В неї в руках була тарілка з їжею та ложка і вона зрозуміла, що ОСОБА_3 годувала ОСОБА_6. Ще бачила, як ОСОБА_3 скуплялась для ОСОБА_4 в АТБ - маркет. Вона купувала для нього творожки, йогурти, інші продукти.

Судом сторонам по справі було запропоновано призначити посмертну судово-психіатричну амбулаторну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_4 в момент складення ним заповіту на відповідачку ОСОБА_3, однак, сторони від запропонованого відмовились.

За таких обставин, судом не встановлено підстав, які б підтверджували позовні вимоги ОСОБА_1

Тому в задоволенні позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал