Справа № 419/2772/18
Провадження № 2/419/584/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря Московченко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 19.04.2013 р. померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить: квартира АДРЕСА_1.

Спадкодавець за життя заповіту не склала, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_4

При зверненні позивача до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Луганської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено.

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Луганської області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 19.04.2013 р. померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Після її смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить: квартира АДРЕСА_1.

Спадкодавець за життя заповіту не склала, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с.10), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.9), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7).

ОСОБА_4 спадщину після померлої прийняла, подавши відповідну заяву до нотаріуса (а.с.19), заведено спадкову справу №67/2013, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.37).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви не додано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв'язувати (вирішувати) спір. У питанні визнання первісного та зустрічного позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно п.23 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 15, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк