Дата документу 02.11.2018 Справа № 310/8822/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №310/8822/17

Провадження №22-ц/807/331/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Бердянська міська рада Запорізької області,

треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2018 року в складі судді Дубровської Н.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначав, що на підставі рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів № 363 від 11 вересня 1986 року та ордеру № 1454 від 16 грудня 1986 року постійно зареєстрований і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Балансоутримувачем будинку була Бердянська трикотажна фабрика, яка у 2011 році ліквідована.

Посилаючись на те, що його сімя постійно, відкрито на законних підставах проживає у вказаній квартирі, користується господарчими будівлями та спорудами, що обслуговують домоволодіння, земельною ділянкою, що відведена під будівництво та обслуговування житлового будинку, провела поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги, просив суд визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку № 12 по вул. Ля-Сейнівській в м. Бердянську Запорізької області, що складається з трикімнатної квартири № 1 загальною площею 44,4 кв.м., житловою 34, 9 кв.м..

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що володіння позивача спірним будинком не є добросовісним у розумінні ст.344 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність договірних відносин між ним та колишнім власником житлового будинку, оскільки договір найму ні він, ні члени його сімї не укладали. На думку позивача, після ліквідації ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» власник житлового будинку відсутній, а тому він користується будинком без правової підстави, без волі власника, а отже є передбачені ст. 344 ЦК України підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Бердянська міська рада зазначає, що спірний житловий будинок не може бути обєктом набувальної давності, оскільки відсутня його реєстрація як обєкта права власності. Вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права і правильно вирішив спір ( а.с.129-130).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 11.07.2018 року справу передано у провадження судді Крилової О.В..

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача ОСОБА_4 та визначено склад колегії: головуючий суддя Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалося протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалося безперервно.

При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Судом встановлено, що до 1982 року співвласниками житлового будинку №12 по вулиці Ля-Сейнівська в місті Бердянську Запорізької області були ОСОБА_5 (бабуся позивача), якій належали 2/3 його частки, та ОСОБА_6, якій належала 1/3 частка.

Виконавчим комітетом Бердянської міської Ради народних депутатів від 08 липня 1982 року № 276 прийнято рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і знесення домоволодіння № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянську у звязку із передачею земельної ділянки Бердянській трикотажній фабриці для будівництва дитячого комбінату.

Згідно рішенню міськвиконкому від 05 липня 1984 року № 282 ОСОБА_6 надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 жилою площею 16,76 кв.м, загальною 31,91 кв.м, а ОСОБА_7 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 жилою площею 18,95 кв.м, загальною площею 39,5 кв.м, їм виплачено грошову компенсацію за домоволодіння, що підлягає знесенню.

В 1983 році було введено в експлуатацію гуртожиток, а в грудні 1984 року дитячий комбінат трикотажної фабрики, але житловий будинок № 12 по вул. Ля-Сейнська в м. Бердянську Запорізької області залишився не знесений, в звязку з цим в бюро технічної інвентаризації документи на домоволодіння не погашено.

В колишній квартирі ОСОБА_7, яка складається з трьох житлових кімнат площею 34 кв.м з 1978 року мешкала її дочка ОСОБА_8 з сімєю з 5 осіб (вона, чоловік та троє дітей).

Виконавчий комітет Бердянської міської ради народних депутатів 11 вересня 1986 року ухвалив рішення № 363 «Про прийняття на баланс житлового будинку по вул. Ля-Сейнській, 12», за яким необхідно було: адміністрації трикотажної фабрики житловий будинок по вул. Ля-Сейнська,12 взяти на тимчасовий баланс, сімю ОСОБА_9 переселити при отриманні фабрикою житла по часткоучасті у першу чергу, а житловий будинок знести; БТІ правові документи на домоволодіння погасити; адміністрації трикотажної фабрики запропонувати ОСОБА_10 в строк до 20 вересня 1986 року звільнити квартиру, надану їй до 20 вересня 1986 року у тимчасове користування; відділу по обліку та розподілу житлової площі видати ОСОБА_9 тимчасовий ордер на трикімнатну квартиру жилою площею 34,9 кв.м, загальною площею 44,4 кв.м по вул. Ля-Сейнська, 12; міськвідділу внутрішніх справ вирішити в передбаченому законом порядку питання прописки ОСОБА_9 та членів її сімї після отримання ордеру.

Наведені обставини встановленні рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2017 року по справі № 310/11316/13-ц. Рішення в цій частині не скасоване, залишене в силі рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року. (а.с.27-34).

Отже, судом встановлено, що за рішенням виконкому Бердянської міської ради № 363 від 11 вересня 1986р. ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» прийняла на баланс зазначене домоволодіння, а позивач проживає в спірному житлі на підставі ордеру №1454 від 16 грудня 1986 року як член сімї наймача ОСОБА_9, на імя якої був виданий ордер про вселення.

У 2011 році ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» ліквідовано, проте будинок не був переданий у власність територіальної громади і рішенням виконкому Бердянської міської ради від 04 жовтня 2017 року взятий на облік як безхазяйне нерухоме майно.

Сам по собі вказаний факт не дає підстав для висновку, що позивач добросовісно заволодів частиною будинку, що на праві власності належав ліквідованій юридичній особі.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені законом правові підстави для визнання права власності на вказане майно за набувальною давністю відсутні.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 13, 34, 81, 263 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом дана неправильна оцінка фактичним обставинам справи, що між позивачем і ВАТ «Бердянська трикотажна фабрика» договір найму житла не укладався, є безпідставними, оскільки спростовуються фактичними обставинами справи.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 02листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_11