Справа № 736/516/17 Провадження № 22-ц/795/519/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

третя особа Служба у справах дітей

Корюківської районної державної адміністрації,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду від 21 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів, -

місце ухвалення рішення суду м. Корюківка,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 21 лютого 2018 року, -

у с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Корюківського районного суду від 25 березня 2009 року на користь відповідача на утримання їх спільних дітей дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини до 1/6 частини всіх видів його доходу на утримання дочки ОСОБА_6 починаючи з 08 березня 2015 року, а також стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку на утримання дочки ОСОБА_4 із зазначеного часу. Заявлені вимоги мотивував тим, що дочка ОСОБА_4 з 08 березня 2015 року всупереч рішенню суду, яким визначено її місце проживання разом з матірю, проживає з ним та його родиною і перебуває на його повному матеріальному забезпеченні, проте з нього продовжують стягуватись аліменти на її утримання на користь відповідача.

Рішенням від 21 лютого 2018 року Корюківський районний суд у задоволенні позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність судового рішення нормам матеріального права та неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів.

Позивач вказує, що суд безпідставно не врахував, як підставу для зменшення розміру аліментів, ту обставину, що дочка ОСОБА_4 з 08 березня 2015 року постійно, за своїм власним бажанням, проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. На його думку, вказана обставина повністю доводить зміну у його сімейному та матеріальному стані.

Зазначає також, що посилання районного суду про обрання ним неналежного способу захисту порушених прав є невірним, беручи до уваги, що під час розгляду справи суд не уточнював і не намагався уточнити у нього позовні вимоги, які фактично зводяться до зменшення розміру аліментів з 1/3 до 1/6 частини та стягнення їх на утримання тільки однієї дитини. Враховуючи невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків відносно дочки ОСОБА_4, він вимушений просити стягнути на свою користь аліменти на утримання доньки саме з 08 березня 2015 року, часу, коли вона почали жити разом з ним.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін учасниками справи не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки метою його звернення з даним позовом є припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 та відповідне стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання доньки у звязку з проживанням останньої разом з ним. Суд констатував, що натомість ОСОБА_2 ставиться питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, а тому суд позбавлений можливості вийти за межи заявлених вимог. Суд першої інстанції зазначив також, що позбавлений можливості вирішити вимогу щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 з відповідача на користь позивача, не вирішивши питання про можливість або неможливість звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання дитини.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 25 липня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний, про що 13 квітня 2007 року відділом ДРАЦС РС Корюківського РУЮ зроблений актовий запис № 45 (а.с. 16).

Сторони являються батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 20 жовтня 2004 народження (а.с. 16).

Рішенням від 25 березня 2009 року Корюківський районний суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Зазначена обставина неодноразово встановлювалась судами першої та апеляційної інстанції.

Рішенням Корюківського районного суду від 05 червня 2015 року, яке не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 та визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з матірю, ОСОБА_3 (а.с. 62-64).

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 травня 2016 року скасовано рішення Корюківського районного суду від 21 січня 2016 року і відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів (а.с. 70-72).

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року наведене вище рішення апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення (а.с. 73-74).

Проте, починаючи з 08 березня 2015 року і по сьогоднішній день, неповнолітня ОСОБА_7 за власним бажанням мешкає разом з батьком, ОСОБА_2, за місцем його фактичного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідками Корюківської міської ради від 26 квітня 2017 року та 25 січня 2018 року, та актами обстеження умов проживання від 10 листопада 2015 року, 07 квітня 2017 року та 23 січня 2018 року (а.с. 6, 8, 9, 142, 143), а також не заперечувалось сторонами під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 154 зворот).

На даний час, як встановлено у справі, з позивача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_6, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державною виконавчою службою (а.с. 137), та виконавчим листом, виданим Корюківським районним судом 09 квітня 2009 року у справі № 2-149/2009 (а.с. 127).

Звернувшись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_6, позивач послався на те, що дочка ОСОБА_4 з березня 2015 року постійно проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та розяснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

Не в повній мірі проаналізувавши наведені норми, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для зменшення розміру аліментів, які повинні стягуватися з ОСОБА_2 на користь відповідача та не врахував, що саме постійне проживання неповнолітньої ОСОБА_7 разом з батьком, позивачем у справі, та перебування на його утриманні, вказує на те, що його сімейний, а отже і матеріальний стан зазнали змін, оскільки утримання дитини безумовно потребує матеріальних витрат.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що, на думку колегії суддів, є неправильним тлумаченням норм матеріального права. Вказуючи, що ОСОБА_2 фактично ставиться питання щодо припинення стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, а не зміну їх розміру, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нормами сімейного законодавства не визначено такого поняття, як припинення стягнення аліментів, а також на те, що у разі скасування обовязку сплати аліментів на утримання дочки, яка проживає разом з позивачем, кінцевий розмір аліментів, які з нього зараз стягуються за рішенням суду, зазнає змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивачем правильно обраний спосіб захисту порушеного права з посиланням на ст. 192 Сімейного кодексу України.

Заперечуючи в суді першої інстанції проти задоволення позову, ОСОБА_3 не надала належних доказів на підтвердження того, що дочка проживає разом з нею і відповідно вона несе тягар фінансового утримання дитини. Спростовуються матеріалами даної цивільної справи твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 не проживає разом з донькою, оскільки наведеними вище актами обстеження умов проживання дитини (починаючи з 20015 року) та поясненнями самої ОСОБА_7, даними в ході розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 151), підтверджено проживання дівчини з батьком за адресою: вул. В. Журби, 1 у м. Корюківка не за місцем реєстрації позивача разом з його батьками.

ОСОБА_3 не надано також жодних доказів на підтвердження того, що дитина знаходить на утриманні бабусі та дідуся, як вона про це зазначає у відзиві на позовну заяву, а отже апеляційний суд відкидає ці доводи відповідача, як безпідставні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що дитина тривалий час проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні, а відповідач матеріальної участі у матеріальному забезпеченні дочки не приймає, дійшов хибного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 вимог.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи у сукупності, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, слід зменшити до 1/4 частини його заробітку, визначивши при цьому мінімальний розмір аліментів 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому одночасно слід припинити стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки, суд відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини, стан здоровя і матеріальне становище ОСОБА_3, яка на час розгляду справи не працює, перебування на її утриманні на час вирішення даного спору ще двох неповнолітніх дітей 2004 та ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 141) та знаходження відповідача у відпустці по догляду за найменшою дитиною, наявність у сторін на праві власності спільного будинку за адресою вул. Кірова, 84 у м. Корюківка, і вважає, що слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в межах заявлених ним вимог у розмірі 1/6 частини її доходів, але не менше 50 відсотків відповідного прожиткового мінімуму.

Зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, та стягнення аліментів на його користь на утримання доньки відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України слід здійснювати з 03 травня 2017 року, що є днем звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду.

Враховуючи, що при ухваленні судового рішення допущені порушення у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 532,8 грн. Також з відповідача на користь держави слід стягнути 1600 грн судового збору за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. 367-369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корюківського районного суду від 21 лютого 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Корюківського районного суду від 25 березня 2009 року з ОСОБА_2 (м. Корюківка, вул. Соборна, 84; ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (м. Корюківка, вул. Соборна, 84; паспорт серії НМ № 157872, виданий 01 жовтня 2003 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області) на утримання двох дітей дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно до 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 травня 2017 року, припинивши з цього часу стягнення за вказаним судовим рішенням аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (м. Корюківка, вул. Соборна, 84; паспорт серії НМ № 157872, виданий 01 жовтня 2003 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області) на користь ОСОБА_2 (м. Корюківка, вул. Соборна, 84; ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 травня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1600 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 532,8 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: