Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-4204/11

провадження № 61-13163 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси у складі судді Коваленко О. Б.

від 10 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області у складі суддів: Погорєлової С. О., Сидоренко І. П., Цюри Т. В. від 27 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_7 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 30 тис. доларів США, а останні зобов'язалися повернути кошти на її вимогу. 17 вересня 2009 року ОСОБА_7 повернули частину позики у розмірі 80 тис. грн, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 10 тис. доларів США. 28 жовтня 2010 року вона направила на адресу позичальників лист з вимогою повернути кошти у розмірі

158 800 грн, що за курсом НБУ становило 20 тис. доларів США у строк до

31 грудня 2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_5 та дочка

ОСОБА_6 Оскільки кошти за договором позики у повному обсязі повернуті не були, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5 суму заборгованості у розмірі 352 500 грн, що еквівалентно 15 тис. доларів США, та з ОСОБА_6, як правонаступника померлого боржника, у розмірі

117 500 грн, що еквівалентно 5 тис. доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики у розмірі 235 тис. грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики у розмірі 117 500 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частка боргу

ОСОБА_5 становить 10 тис. доларів, а тому вона повинна повернути свою частину боргу позикодавцю відповідно до вимог статті 70 СК України, статті 1049 ЦК України. Однак, оскільки остання не отримала свідоцтво про право на спадщину після померлого чоловіка, то вимоги позивача про стягнення з неї грошових коштів за борговим зобов'язанням ОСОБА_7 є необґрунтованими. Разом з тим суд вважав за можливе стягнути суму боргу з ОСОБА_6 як правонаступника померлого боржника.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 суми заборгованості за договором позики скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 352 500 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що невиконання спадкоємцем вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного в спадщину, тому ОСОБА_5 повинна виконати зобов'язання за договором позики щодо свого особистого боргу та ? частини боргу померлого ОСОБА_7

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення в частині стягнення з неї суми заборгованості із закриттям провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_7 не підписував розписку про отримання коштів, а тому його волевиявлення на укладення договору позики не було, у зв'язку із чим стягнення з неї коштів як правонаступника померлого боржника є помилковим. Крім того, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_5 вимоги ОСОБА_4 про повернення боргу.

Оскільки судові рішення в частині стягнення суми заборгованості із ОСОБА_6 не оскаржуються, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК законність ухвалених в цій частині судових рішень колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 22 липня 2005 року був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 передала грошові кошти у розмірі 30 тис. доларів США, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зобов'язались повернути грошові кошти на вимогу позивача. В розписці строк повернення боргу не вказаний. 7 вересня 2009 року вони повернули частину позики у розмірі 80 тис. грн, що еквівалентно 10 тис. доларів США.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту листа ОСОБА_4 вбачається, що на адресу відповідачів була надіслана вимога про повернення залишку боргу в строк до 31 грудня

2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями за законом після його смерті є його дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6, які вчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Сума боргу за договором позики від 22 липня 2005 року на час смерті

ОСОБА_7 складала 20 тис. доларів США.

За змістом статті 70 СК України передбачено принцип рівності часток у майні дружини та чоловіка. Суд апеляційної інстанції правильно вважав, , що частка боргу ОСОБА_5, яку вона повинна повернути ОСОБА_4, складає

10 тис. доларів США, боргові зобов'язання ОСОБА_7 складають також

10 тис. доларів США.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судами установлено, що позивач пред'явив свої вимоги до спадкоємців боржника своєчасно, у встановлений статтею 1281 ЦК України строк.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Суд апеляційної інстанції установив, що на момент смерті ОСОБА_7 йому належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 не видавалось. Між тим, отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов'язком. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статтей 1281, 1282 ЦК України, які позивачем були дотримані. При цьому, наявність заборгованості за договором позики ОСОБА_8 не спростована.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Отже, правильними є висновки апеляційного суду про необхідність стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики, укладеного 22 липня 2005 року в загальному розмірі

15 тис. доларів США, що згідно до офіційного курсу НБУ станом на

27 березня 2015 року складає 352 500 грн, з яких 10 тис. доларів США її особистий борг, 5 тис. доларів США грошові зобов'язання ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 не підписував розписку, датовану 22 липня 2005 року, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та суд надав їм вичерпну відповідь і при цьому правильно виходив з презумпції правомірності договору позики, яка не спростована

ОСОБА_7 з урахуванням того, що суди сприяли і надавали їй процесуальні можливості.

Посилання ОСОБА_5 в касаційній скарзі на те, що вона не отримувала вимогу ОСОБА_4 про повернення боргу, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки така вимога надсилалась

(а. с. 8 т. 1). Крім того, судовий розгляд вимог ОСОБА_4 про повернення боргу триває з квітня 2011 року, беручи участь у якому

ОСОБА_5 достовірно знала, що строк виконання зобов'язань за договором позики настав.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_5 не підлягає перегляду у касаційному порядку, оскільки скасоване судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта