22-ц/775/142/2018(м)
Головуючий у 1 інстанції Дзюба М.В. Єдиний унікальний номер 266/2209/17
Номер провадження 22-ц/775/142/2018(м)
Категорія 50 Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Зайцевої С.А.,

секретар Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2017 року ухвалене в м. Маріуполі Донецької області та складене 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання посилаючись на те, що відповідач є батьком їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на першому курсі денного відділення Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова в м. Миколаєві, а тому не має можливості працювати та утримувати себе. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Після уточнення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Приморського районного суду м . Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період навчання до досягнення ним двадцятитрирічного віку, починаючи з 16 червня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 640 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/9 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період навчання до досягнення ним двадцятитрирічного віку. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував, що на його утриманні знаходяться дружина та батьки-пенсіонери. Також зазначає, що розмір аліментів, стягнутий за рішенням суду вдвічі перевищує фактичні щомісячні витрати сина, необхідні на оплату контракту та гуртожитку.

Позивачка ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою (а.с. 198, 199), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_5, які просили скаргу задовольнити, пояснення представника позивачки адвоката ОСОБА_6, який просив рішення суду залишити без змін, дослідивши письмові матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати щомісячну матеріальну допомогу в розмірі 1/5 частини з усіх видів доходів щомісячно на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст. 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3-4).

З довідки Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова № 2024 від 10 жовтня 2017 року та договору про надання освітніх послуг № 16 ДМР 011 вбачається, що ОСОБА_4 є студентом другого курсу спеціальності «Річковий та морський транспорт» денної форми навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року, Загальна вартість освітньої послуги становить 56 000 гривень (а.с. 6-7, 109).

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 постійно проживає за місцем розташування учбового закладу в гуртожитку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що працює та отримує пенсію і його сукупний дохід щомісячно складає приблизно 16 000 грн. (а.с. 63-65).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин справи, доказів, яким дав належну оцінку в порядку ст. 89 ЦПК України, вірно визначив обов'язок відповідача по сплаті аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, та правильно визначив розмір аліментів відповідно до ст. 200 СК України врахувавши, що повнолітній ОСОБА_4 у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач має постійний дохід та може надавати таку допомогу.

Таким чином, оскільки законом передбачений обов'язок батька утримувати повнолітню дитину, що продовжує навчання та встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу рішення суду про стягнення аліментів є правильним.

Будь-яких доказів, які б свідчили про помилковість висновків суду в частині визначення розміру аліментів апелянтом суду не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Тому апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2018 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

С.А. Зайцева