Провадження № 2/522/8906/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Бондар В.Я., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 14.11.2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Російської Федерації, відповідно до якої, позивач просить: стягнути з Російської Федерації моральну шкоду у розмірі 1 122 808, 85 грн. та майнову шкоду у розмірі 148 800, 00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 року, головуючим по справі було призначено суддю Бондаря В.Я.

Дослідивши матеріали справи, суддя Бондар В.Я. приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Із поданої позовної заяви вбачається, що позовні вимоги заявлені до іноземної держави Російської Федерації.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що пред'явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб'єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах-внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет грунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення држави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої.

Отже, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Застосування судового імунітету вважається загальновизнаним у сучасній міжнародно-правовій практиці.

Закріплення судового імунітету для кожної суверенної держави має безумовний характер.

Згідно із поданою позовною заявою, підставою для її подання є тимчасова окупація Російською Федерацією частини території України.

Як зазначено в абзаці 15 преамбули Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права.

Частина четверта статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» вказує на ті випадки, коли Україна може застосувати реторсію - правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Так, якщо в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права. На необхідності врахування вказаних приписів закону наголошується у п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».

Виходячи із зазначеного, застосування Україною правомірних обмежувальних заходів у відповідь на аналогічні заходи іншої держави належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Станом на час подання зазначеної позовної заяви Кабінетом Міністрів України рішення щодо вжиття відносно Російської Федерації, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, у відповідності до ч. 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», не приймалося.

За таких обставин і правових підстав, позовні вимоги заявлені до Російської Федерації не підлягають розгляду судом України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст.186, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної та майнової шкоди.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області.

Суддя В.Я. Бондар