РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря судового засідання Бондар С.В.,

представника позивача-відповідача ОСОБА_1,

відповідача-позивача ОСОБА_2,

представника відповідача-позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 4 Жмеринського міськрайонного суду в порядку загального позовного провадження по суті справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та визнання автомобілів спільним сумісним майном подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

у с т а н о в и в :

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 та вказав, що 8 червня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Цей шлюб було розірвано рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року. За час спільного проживання як подружжя ними було придбано, набуто, створено майно, яке є обєктом спільної сумісної власності, а саме: транспортний засіб марки CHEVROLET EPICA, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ кузова Седан В, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_3, який 31 серпня 2013 року зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2; транспортний засіб марки ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2008 року випуску, зеленого кольору, тип ТЗ кузова Седан В, номер кузова НОМЕР_5, номер двигуна 64, який 21 березня 2015 року зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2; фундамент житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці по вул. Лазо, 21 в м. Жмеринка. Представник ОСОБА_4 в позовній заяві вказав, що під час підготовки документів для подання цього позову до суду йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 відчужив вищевказані транспортні засоби своєму брату відповідачу ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу. Представник ОСОБА_4 просив визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 будівельні матеріали, які були використані при створенні фундаменту загальною вартістю 40000 грн, визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на ці будівельні матеріали, стягнути з нього на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості цих будівельних матеріалів у сумі 20000 грн; визнати договори купівлі-продажу вищевказаних транспортних засобів, укладені між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 5 серпня 2016 року недійсними; визнати транспортні засоби спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частину кожного транспортного засобу (а.с.5-8).

20 квітня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2, в якій він вказав, що до спільного майна подружжя належить вантажний автомобіль-фургон ізометричний С ЗІЛ 5301, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, який був придбаний в 2008 році. В день розірвання шлюбу цей автомобіль був переданий ОСОБА_4 у користування за довіреністю та на час подання зустрічної позовної заяви перебуває в її користуванні. ОСОБА_2 просив визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину цього транспортного засобу та стягнути з ОСОБА_4 на його користь 73655,5 грн в якості компенсації 1/2 частки його вартості. Крім цього, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 736,55 грн в якості відшкодування витрат на сплату судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу (а.с.41-42).

22 листопада 2017 року первісний позов було подано в новій редакції, в якості відповідача вказано також ОСОБА_6, оскільки стало відомо, що транспортний засіб марки ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_4 було відчужено йому за договором ТСЦ № 0546/2017/374292 та отримав новий номерний знак НОМЕР_7. У звязку з цим, крім раніше заявлених позовних вимог за первісним позовом, представник ОСОБА_4 також просив витребувати цей автомобіль із незаконного володіння ОСОБА_6, який зареєстрував його за собою 16 березня 2017 року (а.с.147-154).

18 грудня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_6 щодо позовних вимог ОСОБА_4, в яких зазначено, що автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_4 було продано ОСОБА_2 своєму брату ОСОБА_5 5 серпня 2016 року, тобто під час шлюбу. Чинне законодавство не передбачає письмової згоди одного з подружжя для вчинення дій іншим щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля, постановку його на облік та зняття з обліку в органах поліції. Коли один з подружжя продає автомобіль, то це означає, що він діє відповідно до усної згоди, тобто з волі іншого подружжя. Спірний автомобіль придбано ОСОБА_6 на законних підставах у ОСОБА_5 і він є добросовісним набувачем. Просив повністю відмовити в задоволенні позову (а.с.162-164).

22 лютого 2018 року первісний позов було подано в новій редакції, в якості відповідача вказано також ОСОБА_7, оскільки автомобіль CHEVROLET EPICA, реєстраційний номер НОМЕР_1 було відчужено йому за договором купівлі-продажу. У звязку з цим, крім раніше заявлених позовних вимог за первісним позовом, представник ОСОБА_4 також просив витребувати цей автомобіль із незаконного володіння ОСОБА_7, який той придбав 14 вересня 2017 року (а.с.196-199).

21 лютого 2018 року від представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 надійшов відзив на первісний позов в редакції від 22 листопада 2017 року, в якому зазначено, що до складу спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, включається майно, яке є в наявності під час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. В порушення вимог ЦПК України, позовна заява ОСОБА_4 не містить жодних доказів щодо спільного придбання будь-яких будівельних матеріалів під час шлюбу, не зазначено, ким розпочато будівництво житлового будинку, на яких підставах і кому належить земельна ділянка. Зокрема, земельна ділянка по вул. Лазо, 21 в м. Жмеринка була подарована ОСОБА_8 батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а тому є особистою власністю ОСОБА_2 Тому, на думку представника ОСОБА_2, позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки будівельні матеріали, на які претендує ОСОБА_4, не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. 21 березня 2015 року ОСОБА_2 придбав автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_4 за 100 доларів США для розібрання його на запчастини, оскільки він був не придатний для використання в якості транспортного засобу. Через відсутність коштів на його відновлення під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 продав цей автомобіль своєму брату ОСОБА_5 за 1000 грн. Про цей факт ОСОБА_4 було відомо з самого початку, однак жодних претензій до ОСОБА_2 в неї на той час не було. Підстав для визнання вищезазначеного правочину недійсним немає. Враховуючи, що ОСОБА_4 в своєму позові виклала 11 позовних вимог, а судовий збір було сплачено не за всі вимоги, представник ОСОБА_2 просила залишити первісний позов без задоволення (а.с.206-212).

Ухвалою судді від 20 березня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та визнання автомобілів спільним сумісним майном подружжя (а.с.34).

Ухвалою суду від 20 квітня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та визнання автомобілів спільним сумісним майном подружжя позов ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, об'єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом (а.с.61).

Ухвалою суду від 14 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду (а.с.101).

Ухвалою суду від 7 липня 2017 року відкладено розгляд справи у звязку з неявкою сторін на 28 липня 2017 року (а.с.105).

Ухвалою суду від 28 липня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача по первісному позову ОСОБА_6 (а.с.136).

Ухвалою суду від 22 листопада 2017 року судове засідання по справі відкладено, ухвалено направити відповідачу ОСОБА_6 копію первісного позову в новій редакції (а.с.155).

Ухвалою суду від 21 грудня 2017 року продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в порядку ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року (а.с.172).

Ухвалою суду від 19 січня 2018 року вирішено призначити по справі підготовче судове засідання (а.с.182).

Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року залучено в якості співвідповідача за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та визнання автомобілів спільним сумісним майном подружжя - ОСОБА_7 (а.с.203).

Ухвалою суду від 19 березня 2018 року уточнено анкетні дані позивача за первісним позовом, вважаючи її в подальшому ОСОБА_4 та замінено відповідача по зустрічному позову з ОСОБА_9 на ОСОБА_4 (а.с.222).

Ухвалою суду від 3 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.231).

Ухвалою суду від 2 жовтня 2018 року судове засідання було відкладено у звязку з неявкою сторін (а.с.246).

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю та просив їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 та відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_3 підтримала зустрічний позов повністю, просила його задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення.

Заслухавши сторони, їхніх представників та дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.11).

Згідно з інформацією, що була надана регіональним сервісним центром у Вінницькій області щодо транспортних засобів ВАЗ 21104 та CHEVROLET EPICA, вказані автомобілі були зареєстровані за ОСОБА_2 та на підставі договорів купівлі-продажу від 5 серпня 2016 року були перереєстровані за ОСОБА_5 (а.с.12-20).

Відповідно до звіту з визначення вартості фургона ізотермічного С, ЗИЛ 5301, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, що належить ОСОБА_2 станом на 10 листопада 2016 року ринкова вартість цього транспортного засобу склала 147311 грн (а.с.45-55).

Згідно зі звітом з визначення середньої ринкової вартості автомобіля CHEVROLET EPICA, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ кузова Седан В, що належить ОСОБА_2, середня ринкова вартість цього транспортного засобу станом на серпень 2016 року склала 205778 грн (а.с.68-81).

Відповідно до звіту з визначення середньої ринкової вартості автомобіля ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2008 року випуску, що належить ОСОБА_2, середня ринкова вартість цього транспортного засобу станом на серпень 2016 року склала 109796 грн (а.с.82-95).

Відповідно до копій накладних від 2007 року, ОСОБА_8 батько ОСОБА_2 купував будівельні матеріали (а.с.106-112).

Згідно з актами виконаних робіт 10 вересня 2016 року та 8 жовтня 2016 року ОСОБА_5 здійснив ремонт автомобілів ВАЗ 21104 та CHEVROLET EPICA (а.с.113-114, 115-116).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16 березня 2017 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 21104 (а.с.119).

Згідно з інформацією, яка була надана регіональним сервісним центром у Вінницькій області 27 січня 2018 року та копією договору купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_7 автомобіль CHEVROLET EPICA (а.с.191, 192).

Відповідно до копії договору дарування від 7 травня 2007 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0980 га по вул. Лазо, 23 в м. Жмеринка (а.с.213).

Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,0980 га по вул. Лазо, 23 в м. Жмеринка (а.с.214).

В судовому засіданні також було досліджені фото автомобіля CHEVROLET EPICA станом на серпень 2016 року (а.с.226-228).

Оцінивши вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд, відповідно до вимог статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, отримані в порядку встановленому законом, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а в своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Крім цього, в матеріалах справи наявні документи що стосуються місця реєстрації ОСОБА_2, копія його трудової книжки, а також інформація щодо доходів ОСОБА_4 (а.с.120-133). Ці докази суд не приймає до уваги, оскільки вони є неналежними, адже не містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд також не приймає до уваги копію довіреності від 18 листопада 2016 року, якою позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_9 розпоряджатися належним йому транспортним засобом фургоном ізотермічним С, ЗИЛ 5301, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с.96), оскільки надання довіреності не свідчить про фактичну передачу цього транспортного засобу.

Підставами первісного і зустрічного позову є перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в зареєстровано шлюбі з 8 червня 2003 року по 18 листопада 2016 року та набуття ними за цей час спільного майна. Предметом первісного позову є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ цього майна, визнання договорів транспортних засобів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Предметом зустрічного позову є визнання транспортного засобу ЗИЛ 5301, 1999 року випуску спільним майном подружжя, його поділ та стягнення компенсації 1/2 частини його вартості.

Вказаний спір регулюється положеннями Цивільного та Сімейного кодексів України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

З матеріалів справи видно, що земельна ділянка по вул. Лазо, 21 в м. Жмеринка, на якій було збудовано фундамент є особистою приватною власністю ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 7 травня 2007 року. Крім цього, приймаючи до уваги копії накладних, будівельні матеріали були придбані батьком ОСОБА_2 ОСОБА_8. ОСОБА_4 та її представник не змогли надати суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив, що позивач-відповідач має будь-яке відношення до цього майна. Тому первісний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з статтею 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Встановлено, що автомобілі ВАЗ 21104 та CHEVROLET EPICA були відчужені ОСОБА_2 своєму брату ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу від 5 серпня 2016 року, тобто під час шлюбу.

В остаточній редакції первісного позову (а.с.196-199) представник ОСОБА_4 просить визнати недійсними вищевказані договори купівлі-продажу транспортних засобів від 5 серпня 2016 року, визнати ці автомобілі спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2, за кожним, право власності на 1/2 частину цих транспортних засобів, а також витребувати це майно із незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивачем-відповідачем ОСОБА_4 та її представником жодним чином не доведено, що договори купівлі-продажу транспортних засобів від 5 серпня 2016 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_4, а також, що кошти, отримані тоді ще її чоловіком ОСОБА_2 за цими договорами не було витрачено на потреби сімї. Транспортні засоби перейшли у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за відплатними договорами. На момент їх укладення ОСОБА_5 був власником вказаного майна і мав право розпоряджатися ним. Суд не вбачає підстав застосування статей 215, 216, а також 388 ЦК України, оскільки позивачем-відповідачем не доведено факт вибуття цього майна з її володіння поза її волею. У звязку з цим не підлягають задоволенню вимоги про визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за кожним права власності на 1/2 частину кожного транспортного засобу.

Що стосується вимог за зустрічним позовом, то суд вважає їх безпідставними з огляду на те, що відповідачем не доведено факт передачі цього транспортного засобу фургону ізотермічного С, ЗИЛ 5301, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 у володіння ОСОБА_4.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що в задоволенні як первісного та зустрічного позову слід відмовити, то і судові витрати понесені кожною із сторін не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі статей 57, 60, 65 СК України, статей 215, 216, 369, 388 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та визнання автомобілів спільним сумісним майном подружжя - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області на протязі тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Головуючий суддя К.Шепель

Повний текст рішення складено 2 листопада 2018 року.