РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/2950/18

Провадження № 22-ц/4815/101/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справголовуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: суб"єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Першко О.О., повний текст якого складений 18 червня 2018 року, у справі №569/2950/18

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до суб"єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позов обргунтований тим, що 5 листопада 2016 року згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру від 25 листопада 2016 року в сумі 2 000,00 грн., в якості авансу та прибуткового касового ордеру від 09 грудня 2016 року в сумі 71 724,00 грн. в якості остаточного розрахунку, ним було передано відповідачу 73 724,00 грн. Разом із коштами було передано відповідачу закордонні паспорти для оформлення віз.

За отримані кошти відповідач зобовязувався надати, туристичні послуги з подорожі до Обєднаних Арабських Еміратів у період з 14 грудня 2016 року до 23 грудня 2016 року. На виконання зобовязання, відповідачем, від імені туроператора ДП «А.Е.Т. Джоїн ап!» було видано туристичний ваучер № 566334. Однак туристичних послуг передбачених ваучером № 566334 надано не було. Грошові кошти, незважаючи на його звернення, повернуті були лише частково.

Вказує, що відповідач не повідомив про наявність агентської угоди, укладеної між ФОП ОСОБА_4 та туроператором ДП «А.Е.Т. Джоїн ап!» та не проінформував його про її положення.

Вважає, що внаслідок порушення відповідачем ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» через не інформування його про наявність агентського договору, яким передбачено обовязковість укладення Договору на туристичне обслуговування, відповідач без належної правової підстави заволодів його коштами. Просив позов задовольнити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до суб"єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що з моменту видачі ваучера, який оформлений туроператором відповідальність за надання послуг несе туроператор, а не турагент.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкових висновків про наявність укладеної між сторонами угоди на надання туристичних послуг і такий висновок суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Убачається, що позивач вернувся до ФОП ОСОБА_4, який діяв як тур агент відповідно до договору № 6166/16 від 10 червня 2015 року укладеного ним із туроператором ДП «А.Е.Т. Джоїн ап!», для отримання туристичних послуг з організації проведення відпочинку в Обєднаних Арабських Еміратах.

04 липня 2016 року ОСОБА_3 передав кошти в сумі 730724 грн., турагенту - ФОП ОСОБА_4 за туристичну поїздку його сім'ї у складі трьох осіб на відпочинок до Обєднаних Арабських Еміратах в період з 14 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року.

ФОП ОСОБА_4 як туристичний агент отримав кошти від ОСОБА_3 у сумі 73 724 грн., з яких 69 105 грн.95 коп. було перераховано туроператору ДП «А.Е.Т. Джоін ап!», (а.с.5-6, 34).

Також судом встановлено, що через турагента - ФОП ОСОБА_4 позивач уклав письмовий договір на туристичне обслуговування його сім'ї туроператором під час туристичної поїздки на відпочинок до Обєднаних Арабських Еміратах в період з 14 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року, у вигляді видачі ваучера від 14 грудня 2016 року № 566334.

У звязку із не відкриттям туристичної візи ОСОБА_3 16 грудня 2016 року він звернувся із заявою до відповідача, в якій заявив про відсутність бажання на перенесення туру на будь-яку іншу дату та просив повернути кошти в сумі 73 724 грн.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв'язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема, у разі погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків.

Туроператор (турагент) зобов'язаний не пізніш, як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш, як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Згідно з частиною десятою статті 20 Закону «Про туризм» турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов'язаних із відмовою.

Відповідно до частини першої статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Надання сторонам вказаного права пов'язано з особливостями послуги і може відбутися у трьох випадках: коли підстави для розірвання договору передбачені ЦК України, передбачені законом, за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін у разі істотної зміни обставин, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не було укладено договір на туристичне обслуговування,а виданий туроператором ваучер не є таким, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 20 Закону України «Про туризм» договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі відповідно до закону.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженої наказом Держтурадміністрації України 06 червня 2005 року № 50 ваучер це форма письмового договору на туристичне або екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до Закону України «Про туризм».

Ваучер оформляється субєктом туристичної діяльності, що реалізує туристичну послугу або комплекс послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про туризм» ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб'єкта туристичної діяльності, номер ліцензії (дозволу) на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім'я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об'єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб'єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера.

Таким чином, ваучер є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який повинен містити реквізити, що необхідні для його ідентифікації як відповідного договору.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року № 6-42цс13.

Права і обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.

Разом з тим, з системного аналізу норм, закріплених у частинах 1, 2, 10 ст. 20, ч. 2 ст. 32, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм», ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 610, 611, ч. 5 ст. 653, ч. 1 ст. 901 ЦК України слідує, що майнову відповідальністю має нести субєкт туристичної діяльності, який порушив законодавство при наданні туристичної послуги та умови договору між туристом і субєктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Таким чином, у справі яка переглядається, за наявності встановленого факту видачі саме туроператором ваучера позивачу та інших документів відносно туристичного продукту, - турагент в особі ФОП ОСОБА_4, з урахуванням поряд із зазначеними вище нормами матеріального права правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-42 цс 13 від 03 липня 2013 року, не може нести перед позивачем відповідальність за майнові збитки, наявність яких остання обґрунтовував відмовою від наданням туристичних послуг.

Із позовними вимогами до туроператора ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» про поверненя коштів позивач до суду не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність судового рішеня не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: