справа № 274/4882/17
провадження № 2/0274/944/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.02.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"про відшкодування шкоди,-

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (далі ПрАТ "СТ "Гарантія") про відшкодування шкоди. У вказаному позові просить стягнути з відповідача на користь позивача 6448,50 грн. - страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, 410,76 грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування; 122,39 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 49,29 грн. - відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 4800,00 грн. - судових витрат пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.03.2015 року близько 03 год. 00 хв. на 239 км. автодороги Київ - Чоп в селі Пилиповичи Новоград - Волинського району відбулась дорожньо - транспортна пригода (ОСОБА_2 за текстом - ДТП). Зазначене ДТП відбулось у результаті зіткнення двох транспортних засобів, а саме: за участю автопоїзда DAF 95 ХF480 державний номерний знак НОМЕР_1 у складі з напівпричепом Schwarzmuller д.н.з ВС 7316 ХХ під керуванням водія ОСОБА_3М та гужовим возом під керуванням візника ОСОБА_4В. та пасажира ОСОБА_5 В результаті ДТП візнику ОСОБА_6 та пасажиру ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження від яких вони загинули на місці.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №0000071 від 26.03.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою від 28.07.2015 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_6

В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Отже, внаслідок завдання позивачу шкоди, остання має право на відшкодування у розмірі та з підстав визначених нижче.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, який на законних підставах здійснює експлуатацію транспортного засобу «DAF 95», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа Schwarzmuller д.н.з ВС 7316 ХХ була застрахована у відповідача відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно договору страхування № АЕ/9864546.

Позивач, 20.04.2017 року повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника ОСОБА_2 Таким чином, останнім днем виплати позивачу страхового відшкодування є 19.07.2017 року включно. Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування 20.07.2017 року, однак сума, виплачена відповідачем не відповідала заявленим у заяві на виплату страхового відшкодування та доданих до неї документів (фіскальних чеків) вимогам. Замість 12897,00 грн. розміру належної виплати страхового відшкодування відповідач виплатив позивачу лише 6448,50 грн.

Листом №1902/17 від 23.08.2017 року відповідач повідомив представника позивача про виплату страхового відшкодування та зазначив, що розрахунок суми було проведено згідно вимог п.27.4 ст. 27, п.12.2 ст.12 з урахуванням положень абзацу 1 п.36.3 ст. 36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З даним рішенням відповідача позивач погодитись не може та вважає, що воно прийняте з порушенням норм Закону №1961-ІУ від 01.07.2004 року. Внаслідок неналежного виконання зобов'язання відповідачем позивач має право на стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотки річних.

Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі

Ухвалу про відкриття спрощеного провадження від 20.12.2017 року відповідач отримав 09.01.2017 року.

В надісланому 30.01.2018 року відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог. В якості заперечень зазначає, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на умовах укладеного між ПрАТ «СТ «Гарантія» як Страховиком та ТОВ «Левандівка-Авто» договору (полісу) № АС/9864546 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСОБА_2 «Договір страхування»), зі строком дії з 10.04.2014 року по 09.04.2015 рік, згідно якого забезпеченим транспортним засобом було визначено автомобіль НОМЕР_2.

20.04.2017 року на адресу відповідача від ОСОБА_2, представника позивача, надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 30.03.2017 року та заява на виплату страхового відшкодування від 30.03.2017 року, в яких повідомлялось про те, що 26.03.2015 року близько 03 год. 00 хв. на автодорозі «Київ-Чоп» в с. Пилиповичі Новоград - Волинського району Житомирської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 та гужового возу під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якої ОСОБА_6 та пасажир гужового возу ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження від яких померли на місці події. У зв'язку з викладеним, ОСОБА_2, діючи як представник ОСОБА_1, яка здійснила поховання померлого брата ОСОБА_5, просив виплатити страхове відшкодування в сумі 12897,00 грн., яку становлять документально підтверджені витрати на поховання.

Товариство прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 6448,50 грн, що становить половину від суми витрат на поховання ОСОБА_5, понесених ОСОБА_1

Приймаючи дане рішення, відповідач керувався, зокрема, ч. 4 ст. 27 Закону, згідно якої Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Оскільки відповідальними за шкоду заподіяну ОСОБА_1 є ТОВ «Левандівка-Авто», як володілець джерела підвищеної небезпеки, та ОСОБА_6, як володілець джерела підвищеної небезпеки, так і особа, порушення правил безпеки руху якою призвели до заподіяння шкоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28.07.2015 року, тому рішення відповідача про виплату саме половини розміру, заподіяної ОСОБА_1 шкоди, чітко обумовлене нормою Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2015 року близько 03 год. 00 хв. на 239 км. автодороги Київ - Чоп в селі Пилиповичи Новоград - Волинського району відбулась дорожньо - транспортна пригода.

Вказане ДТП відбулось у результаті зіткнення двох транспортних засобів, а саме: за участю автопоїзда DAF 95 ХF480 державний номерний знак НОМЕР_1 у складі з напівпричепом Schwarzmuller д.н.з ВС 7316 ХХ під керуванням водія ОСОБА_3М та гужовим возом під керуванням візника ОСОБА_4В. та пасажира ОСОБА_5

В результаті ДТП візнику ОСОБА_6 та пасажиру ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження від яких вони загинули на місці.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №0000071 від 26.03.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000071 - прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 від 28.07.2015 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_6 ( а.с. 11-14).

Як вказує представник позивача у позовній заяві в результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього, позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, який на законних підставах здійснював експлуатацію транспортного засобу «DAF 95», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа Schwarzmuller д.н.з ВС 7316 ХХ була застрахована в ПАТ "Страхове товариство "Гарантія", відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно договору страхування № АЕ/9864546 ( а.с.33).

Судом при розгляді справи встановлено той факт, що представник позивача, 20.04.2017 року повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на банківські реквізити уповноваженого представника ОСОБА_2О.( 18-19).

Відповідач, здійснив виплату страхового відшкодування 20.07.2017 року.( а.с. 22-23).

Як вбачається з заяви на виплату страхового відшкодування та доданих до неї документів, загальний розмір страхової суми відшкодування, по даному страховому випадку, становить 12897,00 грн.

Відповідачем сума страхового відшкодування виплачена позивачу не в повному обсязі, а в розмірі 6448,50 грн., з чим позивач не погоджується та вважає, що виплата відшкодування здійснена з порушенням норм.

За загальними правилами відшкодування заподіяної джерелом підвищеної небезпеки матеріальної шкоди, відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України , якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов"язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно п. 36.3 ст. 36 Закону " Про обов"язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов"язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування ( регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як передбачено ст. 541 ЦК України , солідарний обов"язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов"язання.

У разі солідарного обов"язку боржників ( солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов"язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор , який одержав виконання обов"язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов"язаними доти, доки їхній обов"язок не буде виконаний у повному обсязі ( с. 543 ЦК України).

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у постанові № 4 пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

За змістом положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

Правовідносини у сфері страхування регулюються главою 67 Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, який на законних підставах здійснював експлуатацію транспортного засобу «DAF 95», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа Schwarzmuller д.н.з ВС 7316 ХХ була застрахована в ПАТ "Страхове товариство "Гарантія", відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно договору страхування № АЕ/9864546.

Відповідно до умов вказаного договору страхування, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, в тому числі, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону №1961-ІУ від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та предявлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Витратами на поховання є: копання могили, придбання труни, зберігання тіла в разі необхідності у холодильниках, спеціальна обробка тіла, перевезення тіла в разі необхідності, придбання одягу для покійного, оформлення документів, винос тіла, катафалка, автобус супроводження, траурний зал, поховальні обряди, цивільні, релігійні, кремація тіла, послуги розпорядника, вартість поминального обіду на день похорону (Постанова Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 №45).

До спорудження надгробного пам'ятника відносять: виготовлення та встановлення памятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше (Постанова Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 N945).

Законом №1961-ІУ від 01.07.2004 року встановлено максимальний розмір відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного памятника не більше 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Кодексом законів про працю України визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» 28.12.2014 №80-VIII установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень: у погодинному розмірі - 7,3 гривні.

Отже, станом на дату ДТП розмір мінімальної заробітної плати дорівнював1218.00 грн.

Так, станом на дату ДТП ліміт страхового відшкодування по витратах на поховання та на спорудження надгробного памятника становив 14616,00 грн.

Як вбачається із товарних чеків №№ 96, 100 та накладної № 21, внаслідок смерті ОСОБА_5, його родичам, а саме позивачу, було завдано шкоди повязаної із витратами на його поховання та на спорудження нагробного памятника у сумі 12897.00 грн. ( а.с. 26-27).

19 липня 2017 року страховиком ПрАТ СТТарантія було повідомлено про виплату страхового відшкодування повязану із витратами на поховання на користь позивача у розмірі 6448.50 грн.

20.07.2017 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача, однак виплачена сума не відповідала заявленим у заяві на виплату страхового відшкодування та доданих до неї документів (фіскальних чеків) вимогам. Замість 12897,00 грн. розміру належної виплати страхового відшкодування відповідач виплатив позивачу лише 6448,50 грн.

Оскільки позивач має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців джерел підвищеної небезпеки разом, так і від будь-кого з них окремо, то сума недоплаченого страхового відшкодування становить 6448,50 грн. (12897-6448,50=6448,50).

Відповідно до вимог пункту 36.1. статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Стаття 36 Закону № 1961-IV встановлює певний порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати, зокрема: - страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку; - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ); - уразі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що страхова компанія не вказала на недостатність будь-яких документів або відомостей, які необхідні для вирішення питання про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування; не прийняла рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування; з огляду на сплив 90 денного строку з моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування та відсутність цивільної, господарської або кримінальної справи з приводу ДТП, в рамках якої має бути встановлено винну особу в її скоєнні, суд визнає, що страхова компанія зобов'язана була прийняти рішення щодо виплати (або відмову у виплаті) страхового відшкодування не пізніше ніж 19.07.2017 року.

Оскільки представником позивача було подано заяву про виплату страхового відшкодування із необхідними документами до страховика 20.04.2017 року, відповідач зобов'язаний був здійснити дану виплату не пізніше 19.07.2017 року, чого у даному випадку здійснено не було.

Відповідно до виписки з Банку виплата страхового відшкодування була здійснена на користь представника позивача ОСОБА_2 на загальну суму 6448,50 грн. 19.07.2017 року, а не в розмірі 12897,00 грн. ( а.с. 24)

Пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Пунктом 21 цієї ж постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Суд визнає, що у зв'язку із невиконанням ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія" зобов'язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування, з огляду на положення статті 36 Закону № 1961-IV та статті 625 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню пеня, три проценти річних, а також інфляційні втрати, пов'язані з несвоєчасністю виплати страхового відшкодування.

Згідно наданих представником позивача розрахунків, враховуючи суму страхового відшкодування, що підлягала виплаті на користь позивача в розмірі 12897,00 грн. за прострочення виплати страхового відшкодування підлягає стягненню: 410,76 грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 122,39 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування, 49,29 грн. - трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування.

Оскільки розрахунки проведені представником позивача відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги та враховуються при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

У зв'язку з вищевикладеним вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги в розмірі 4800,00 грн. ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а тому є такими, що підлягають до задоволення.

На підставі вище викладеного та керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 133, 137, 258,259,263-265,273,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Печерський узвіз, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_3) 6448,50 грн. страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, 410,76 грн. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 122,39 грн. - інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування, 49,29 грн. - трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування та 4800,00 грн. судових витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Печерський узвіз, 3, ) в доход держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: