РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

за участю: позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат, повязаних із хворобою, суд,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат, повязаних із хворобою. Позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що 07 серпня 1999 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем у них не склалося, вони припинили проживати однією родиною. Діти мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи з дитинства, тому є непрацездатною особою. Джерелом її доходів є тільки пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам II групи, який становить в середньому 1584,85 грн. на місяць. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, та стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання матері в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів починаючи стягнення з 18 травня 2015 року. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання ОСОБА_1 зв'язку з чим існує заборгованість станом на жовтень 2017 року в розмірі 28273,08 грн. Влітку у ОСОБА_1 почав стрімко падати зір, тому вона була вимушена терміново звернутися до лікарів. За висновками лікаря 20 червня 2017 року їй було проведено дороговартісну операцію на очах. Вартість проведеної операції та витрати на покупку ліків склали 12450,67 грн. На прохання до відповідача допомогти матеріально на проведення операції, відповідач категорично відмовляв. Тому позивачка була вимушена терміново позичати кошти на лікування. Рішенням Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Зі сторони позивачки неодноразово були звернення до відповідача з проханням добровільно вирішити питання його участі у її лікуванні, але він категорично відмовляється брати участь. ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен сплатити 1/2 частину витрат пов'язаних з хворобою, що складає 12450,67 грн./2 = 6225,35 грн. Також ОСОБА_1 були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 700,00 грн. Тому позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на лікування в розмірі 6225,35 грн. та стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 700 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 30 березня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечує та суду пояснив, що до 2017 року він проживав разом з позивачкою та дітьми і витрачав кошти на утримання сім`ї. Він не має можливості сплатити кошти на лікування позивачки. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 серпня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС №060374 (а.с.4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ЖС №063834, серії 1-ЖС №052639 (а.с.5,6). Діти мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою №41 від 31 липня 2017 року.

Рішенням Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи з дитинства, тому є непрацездатною особою, що підтверджується довідкою МСЕК серії АД №137606 від 01 червня 2010 року.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, та стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання матері в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів починаючи стягнення з 18 травня 2015 року.

За висновками лікаря, у 2017 році ОСОБА_1 проведено операцію на очах. Вартість проведеної операції та витрати на покупку ліків склали 12450,67 грн.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен сплатити 1/2 частину витрат пов'язаних з хворобою, що складає 12450,67 грн./2 = 6225,35 грн.

Відповідно до положень ст.75 СК України - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч.3 ст.79 СК України, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Відповідно до ст.90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

За положеннями ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.ч.3,4 ст.75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Умовами виплати додаткових витрат пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя є можливість другого з подружжя надавати матеріальну допомогу та у випадку якщо дохід позивачки не забезпечує їй прожитковий мінімум.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на особу, яка втратили працездатність становить: з 01 травня 2017 року 1312 грн., з 01 грудня 2017 року 1373 грн. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на особу, яка втратили працездатність становить: з 01 січня - 1373,00 грн.

За довідкою №332 від 25 липня 2017 року наданою позивачкою до суду (а.с.9) її дохід становить: у травні - липні 2017 року по 1614 гривень щомісячно, що перевищує прожитковий мінімум.

З огляду на викладене, суд діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат, повязаних із хворобою є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 74, 75, 76 Сімейного кодексу України, ст.ст. 263-265 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат, повязаних із хворобою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик