Єдиний унікальний номер 236/912/18 Номер провадження 22-ц/4804/10/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 236/912/18

Номер провадження 22-ц/4804/10/2018

28 листопада 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області: Анаць-кий Сергій Володимирович

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позо-вом ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про вселення до житлового приміщення та за зустрічним позовом виконавчого комі-тету Лиманської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 про ви-знання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 липня 2018 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Бєлоусовим А.Є. в м. Ли-ман в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області 23 липня 2018 року о 17 годині 14 хвилин, повний текст виготовлено 1 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_7 з позовом до Лиманської міської ради Донецької області, третя осо-ба, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про вселення до житлового приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що квартира розташованої за адресою АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади м. Лиман Донецької області та була надана ОСОБА_8 за рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради як сімейному лікарю Кра-снолиманського центру первинної медико-санітарної допомоги імені М.І. Лядукіна, на родину з 2 осіб - заявниці та її чоловіку ОСОБА_2. 29.04.2013 року виконавчий комітет міської ради видав ордер на право вселення до житлового приміщення ОСОБА_8 та ОСОБА_2, на підставі якого позивач разом з дружиною вселилися до вищезазначеної квартири та зареєструвались за новим місцем проживання. 12.05.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвали шлюб між собою, однак певний час проживали разом в одній квартирі. 21.03.2018 року колишня дружина позивача ОСОБА_8 виселилась з вказаної квартири, здала житло за актом Лиманській міській раді, винесла всі речі позивача з квартири, працівники міської ради здійснили заміну замків на вхідних дверях до житла. ОСОБА_2 вважає, що таким чином представниками відповідача порушені його житлові права, у зв'язку з чим позивач просив суд вселити його в квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Виконавчий комітет Лиманської міської ради також звернувся до суду із зустріч-ним позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації за місцем проживання.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що Лиманська міська рада є влас-ником службової квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1. Зазначена квартира була надана ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету міської ради, після чого з нею було укладе-но договір на право користування та проживання у службовій квартирі за вказаною адре-сою. 21.03.2018 року ОСОБА_8 написала заяву на ім'я Лимансь-кого міського голови про відмову від службового житла, на підставі чого рішенням вико-навчого комітету Лиманської міської ради від 21.03.2018 року № 82 ОСОБА_8 було визнано такою, що втратила право користування службовим жилим приміщенням - спірною квартирою. Після чого виконавчим комітетом міської ради було направлено ОСОБА_2 листа, в якому запропоновано у 3-денний строк знятись з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою. В добровільному порядку ОСОБА_2 не знявся з реєстрації за місцем проживання, у зв'язку з чим виконавчий комітет Лиманської міської ради просив суд визнати позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 липня 2018 року:

- відмовлено в задоволенні вимог за первісним позовом ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє са-мостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про вселення до жи-тлового приміщення.

- у задоволенні зустрічного позову виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням також відмовлено.

- витрати щодо сплати за первісним позовом судового збору в розмірі 704,80 грн. віднесено на рахунок держави.

- витрати щодо сплати судового збору за зустрічним позовом в розмірі 1762,00 грн. віднесено на рахунок Лиманської міської ради Донецької області.

- застосовані судом заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області про вселення до житлового приміщення шляхом зупинення дії підпункту 5.2 пункту 5 рішення виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 21.03.2018 року № 82 «Про вирішення житлових пи-тань» - залишено чинними до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 236/912/18.

На вказане рішення позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні йо-го позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити по-зов ОСОБА_2 про вселення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач не може бути виселений із службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення згідно вимог ст. 125 ЖК Української РСР, оскільки він є учасником бойових дій і користується відповідними пільгами. Про те, що квартира має статус службової позивач не знав та не давав згоди на укладання його дружиною договору з Краснолиманською міською радою про забезпечення житловою площею.

Від відповідача Лиманської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення змінити в частині відмови в задоволенні зустрічного позову виконавчого комітету Лиман-ської міської ради та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право кори-стування житловим приміщенням.

В обґрунтування відзиву зазначено, що дружина позивача, якій надавалась в корис-тування квартира як службова на період її роботи лікарем Краснолиманського центру пер-винної медико-санітарної допомоги ім.. Лядукіна, була визнана рішенням виконкому мі-ської ради такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вона припинила трудові відносини з організацією, в якій працювала. А тому позивач, як особа, яка проживала разом з нею, втратив право користування цим службовим житлом і має бути виселений без надання іншого житлового приміщення, що відповідає вимогам ст. 124 ЖК Української РСР. Посилання позивача на ст. 64 ЖК Української РСР є безпідставним, оскільки з травня 2015 року позивач перестав бути членом сім'ї ОСОБА_10, оскільки шлюб між ними було розірвано. Про факт не проживання позивача у спірній квартирі з квітня 2015 року свідчить Акт, складений мешканцями будинку, в якому знаходиться квартира. Посилання позивача на ст. 125 ЖК Української РСР є також безпідставним, оскільки він не являється особою, на яку розповсюджується дія цієї норми закону. Факт не зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання є перешкодою власнику у користуванні та розпорядженні своїм майном.

В судовому засіданні Донецького апеляційного суду позивач представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, про-сила апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції в части-ні відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про вселення позивача в спірну квартиру.

Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області Анацький Сергій Володимирович належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.177) у судове засідання не з'явився.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_12 належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с.181) у судове засідання не з'явилась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеля-ційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про вселення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 116949598 від 14.03.2018 року ква-ртира, розташована за адресою АДРЕСА_8, належить на праві власності територіальній громаді м. Красний Лиман в особі Краснолиманської міської ради на підставі договору купівлі-продажу № 3552 від 30.10.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської держав-ної нотаріальної контори Донецької області (а. с. 10, 71,72).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., є громадянином України, має статус учасника бойових дій (а. с. 5-6, 21, 22).

З 28.08.2010 року по 12.05.2015 року ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_8 (а.с.5 - зворотній бік, а.с.8).

23.01.2013 року рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області від № 13 «Про вирішення житлових питань» надано житлову площу ОСОБА_8 - сімейному лікарю Краснолиманського центру пер-винної медико-санітарної допомоги імені М.І. Лядукіна, молодому спеціалісту, двокімна-тну квартиру АДРЕСА_4, житловою площею 28,2 кв.м, склад сім'ї - 2 осіб (заявниця, чоловік), зі зняттям з квартирного обліку та з ук-ладенням договору про забезпечення впорядкованою житловою площею (а.с.12-13).

30.01.2013 року між Краснолиманською міською радою Донецької області та ОСОБА_13 було укладено договір № 26а про забезпечення впоря-дкованою житловою площею (а.с.66).

За цим договором Краснолиманська міська рада надала ОСОБА_10 вищезазначену квартиру, а ОСОБА_8 зобов'язалась ук-ласти трудовий договір з Краснолиманським центром первинної медико-санітарної допо-моги імені М.І. Лядукіна та успішно виконувати свої посадові обов'язки (п.2.2. договору), після підписання договору відпрацювати за спеціальністю 10 років у Краснолиманському центрі первинної медико-санітарної допомоги імені М.І. Лядукіна (п. 2.3. договору), спла-чувати всі комунальні послуги на утримання житла в належному стані, самостійно за вла-сні кошти у разі необхідності проводити поточний ремонт квартири та перепланування за згодою власника житла.

У разі невиконання ОСОБА_8 п.п. 2.2., 2.3. вказаного договору вона зобов'язується повернути Краснолиманській міській раді квартиру АДРЕСА_5. Ця обставина є однією з підстав для припинення дії договору від 30.01.2013 року № 26а.

29.04.2013 року виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради Донецької області видано ордер на ім'я ОСОБА_8 на право зайняття житло-вого приміщення жилою площею 28,2 кв.м, з двох кімнат в ізольованій квартирі, розташо-ваній за адресою АДРЕСА_9

В ордері зазначено склад сім'ї: наймач ОСОБА_8, чоловік наймача - ОСОБА_2, які зареєструвались на проживання у вказаній квартирі з 28.05.2013 року, що підтверджено записами в домовій книзі (а. с. 15-18).

12.03.2018 року ОСОБА_8 звернулась до Лиманської місь-кої ради Донецької області із заявою, повідомила про те, що за сімейними обставинами вона звільняється з постійного місця роботи - Комунального закладу «Лиманський центр первинної медико-санітарної допомоги імені М.І. Лядукіна» у зв'язку із виїздом з м. Ли-ман на постійне місце проживання, заявник просить прийняти у неї житлове приміщення - квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_6 (а.с.69).

Лиманським міським головою та ОСОБА_8 було складено акт приймання-передачі квартири житловою площею 28,2 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_6, квартира передана власнику у задовільному санітарному та технічному стані, претензій з боку власника до наймача немає (а.с.68).

21.03.2018 року на підставі рішення виконавчого комітету Лиманської міської ради № 82 «Про вирішення житлових питань» ОСОБА_8 визнано та-кою, що втратила право на користування службовим жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_7 (а.с.70). Цим же рішенням надано це службове жит-лове приміщення ОСОБА_6, лікарю-анестезіологу КЛПЗ «Лимансь-ка центральна районна лікарня», склад сім'ї - 3 осіб (заявник, чоловік заявника, донька заявника).

23.03.2018 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради направлено ОСОБА_14 лист № 10-154, згідно з яким позивачу повідомлено про наяв-ність у спірної квартири статусу службового житла, запропоновано прибути до виконкому і перереєструватись за іншою адресою (а. с. 67).

Відповідно до довідки КП «Лиманська служба єдиного замовника» від 14.06.2018 року в квартирі, розташованій за адресою АДРЕСА_6, з 21.03.2018 року і дотепер ніхто не мешкає (а.с.74). Також органом місцевого самоврядування 10.06.2018 року складено акт, згідно з яким ОСОБА_2 з квітня 2015 року не мешкає у квартирі, розташованій за адресою АДРЕСА_6 (а.с.90).

Відповідно до статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призна-чаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин по-винні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

На підставі положень статей 121-123 ЖК Української РСР службові жилі примі-щення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет район-ної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст. ст. 103-106 цього Кодексу.

Згідно із статтею 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які ви-ключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають висе-ленню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без на-дання іншого жилого приміщення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснено, що у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових.

При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громад-ського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рі-шення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених.

Судом першої інстанції встановлено, що спірну квартиру було надано колишній дружині позивача за рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради До-нецької області як сімейному лікарю Краснолиманського центру первинної медико-санітарної допомоги на склад сім'ї з 2 осіб (заявниця, чоловік), зі зняттям з квартирного обліку та з укладенням договору про забезпечення впорядкованою житловою площею.

Вказана квартира надавалась ОСОБА_8 у зв'язку з прийн-яттям її на роботу.

Тому вирішуючи спір, суд першої інстанції мав дослідити докази дотримання від-повідачем порядку включення спірної квартири до числа службового житла та перевірити чи є ОСОБА_8 особою, якій могло надаватися службове примі-щення в зв'язку з характером трудових відносин (Положення про порядок надання служ-бових жилих приміщень і користування ними в Україні, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37; Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37).

При цьому той факт, що ОСОБА_8 було видано ордер на вселення в спірне житлове приміщення саме по собі та за відсутності відповідного рішен-ня виконавчого комітету органу місцевого самоврядування правового значення для визначення статусу цього житла не має.

Положення статті 124 ЖК Української РСР застосовуються лише щодо виселення осіб із службового жилого приміщення, а у разі встановлення, що жиле приміщення не відноситься до службового, виселення проводиться на підставі статей 114, 126 ЖК Украї-нської РСР.

Згідно статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого на-селеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення ви-буває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно зі статтею 58 ЖК Української РСР ордер є єдиною підставою для вселення на надане житлове приміщення, після якого особа набуває право користування жилим приміщенням.

Позбавлення такого права або виселення особи можливе лише з підстав, передба-чених законом, зокрема, статтями 59, 72, 107, 109 ЖК Української РСР.

Виключно з підстав і в порядку, передбачених законом, може здійснюватись обме-ження права користування жилим приміщенням (частина 4 статті 9 ЖК України).

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку набув право користування жилим приміщенням відповідно до статті 58 ЖК Української РСР - на підставі виданого ордера і відповідно до положень статті 107 ЖК Української РСР це право не втратив, оскільки після вибуття його колишньої дружини на постійне місце проживання до іншого населеного пункту продовжив проживати у спірній квартирі, сплачував кошти за користування нею й комунальні послуги.

А тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_15 про вселення у суду першої інстанції не було.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позову виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач Лиманська міська рада просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та визнати ОСОБА_16 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Однак, згідно положень частини 1 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд перег-лядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а Лиманська міська рада не оскаржувала рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 липня 2018 року в апеляційному порядку, а надала лише відзив на апеляційну скаргу, який має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або част-ково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про вселення необхідно скасувати і постановити в цій частині нове судове рішення, яким вселити ОСОБА_2 до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 липня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостій-них вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про вселення.

Позов ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Красно-лиманським МВ УМВС України в Донецькій області 18 травня 2001 року, ІПН НОМЕР_1) до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бу-ти оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та долучено до матеріалів цивільної справи 28 лис-топада 2018 року.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Л.П. Никифоряк

Г.В. Новікова