Справа № 453/1596/16-ц
№ провадження 2/453/43/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2018 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого-судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» та виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень», з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Об»єднаної профспілкової організації Львівської дирекції залізничних перевезень про стягнення додаткової одноразової грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію за віком,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» у його користь додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 30.09.2016 року він працював на різних посадах у Львівській залізниці, стаж роботи складає 25 років 2 місяці 29 днів. 30.09.2016 року його було звільнено за заявою, у зв»язку із виходом на пенсію. Колективним договором передбачено додаткову одноразову грошову допомогу в зв»язку з виходом на пенсію за віком. При виході на пенсію вказана допомога йому виплачена не була, при зверненні щодо її виплати отримав відмову. Вважає, що така відмова не відповідає положенням Колективного договору, тому звенувся до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задоволити, зазначили, що виплата додаткової одноразової грошової допомоги у зв»язку із виходом на пенсію чітко передбачена п. 5.1.3 Колективного договору, а відмову в її виплаті вважають необгрунтованою.

Представник відповідача ОСОБА_3 філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_4 в судовому засіданні 21.06.2017 року та ОСОБА_5 в судовому засіданні 25.01.2018 року позов не визнали, згідно поданих письмових заперечень за вх.№1029 від 15.03.2017 року вказали, що враховуючи вимоги абз. 2 п.5.1.3 Колективного договору, позивачу ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги слід було звільнитись до 21.10.2012 року, проте він продовжив працювати і подав заяву про звільнення лише 02.09.2016 року про звільнення з 30.09.2016 року, у зв»язку з чим втратив право на отримання цієї допомоги.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи трудової книжки, ОСОБА_1 працював на Львівській залізниці на різних посадах до 30.09.2016 року, стаж роботи складає 25 років 2 місяці 29 днів.

Наказом ОСОБА_3 філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» №599/о від 30.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, підстава - за власним бажанням, в зв»язку із виходом на пенсію, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків, при стажі роботи в галузі 25 років 02 місяці 29 днів, згідно п. 5.1.3. умов Колективного договору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до регіональної філії «Львівська залізниця» із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку із виходом на пенсію.

22.11.2016 року регіональна філія «Львівська залізниця» надала відповідь ОСОБА_1, згідно якої, враховуючи, що він не звільнився на пенсію за віком на пільгових умовах протягом двох місяців після настання у нього цього права (21.08.2012), то втратив право на додаткову одноразову грошову допомогу у зв»язку з виходом на пенсію (п. 5.1.3. абз.2).

Не погоджуючись із даною відмовою позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

У відповідності з ч. 7 ст. 43 Конституції Україниправо на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.

Відповідно до положень ст. 10 Кодексу законів про працю України та ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди»колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобовязань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників, власників та уповноважених ними органів.

Статтею 18 Кодексу законів про працю України та статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обовязковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Абзацом другим пункту 5.1.3 Колективного договорувстановлено, що у разі звільнення працівника за власним бажанням на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років), протягом двох місяців після настання цього права виплачувати додаткову, одноразову грошову допомогу в звязку з виходом на пенсію за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для чоловіків з 25 до 30 років 2 середньомісячних заробітки.

Відповідно до вимог абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування»(в редакції Закону № 3668-УІ від 08.07.2011) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як вбачається з матеріалів справи 20 серпня 2016 року ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії за віком на підставі абзацу першого ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування», оскільки в цей день йому виповнилося 60 років.

30 вересня 2016 року ОСОБА_1, згідно Наказу ОСОБА_3 філії «Львівська залізниця» виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» №599/о, вперше звільнився з роботи у звязку з виходом на пенсію за віком, тобто після настання права передбаченого абзацом першим ст. 26 Закону України «Про загальнообовякове державне пенсійне страхування».

Однак всупереч зазначених вимог закону і Колективного договору йому не було виплачено додаткову одноразову грошову допомогу в звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 виплачено лише одноразова грошова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків на підставі абз.1 п.5.1.3 Колективного договору, щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 2 середньомісячних заробітків, яка передбачена абз. 2 п. 5.1.3 Колективного договору, така відповідачем не була виплачена позивачу ОСОБА_1

Суд вважає необгрунтованим твердження відповідача та його представників, що у випадку не звільнення працівника за власним бажанням у строки та на одну із пенсій, що зазначені в абзаці другому пункту 5.1.3 Колективного договору, він втрачає право у подальшому на виплату йому додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю при звільненні його вперше на пенсію протягом двох місяців з дня настання у нього права на її отримання, так як це не відповідає положенням Колективного договору, в тому числі пункту 5.1.3 цього Договору, а тому позов є підставним та підлягає задоволенню в частині стягнення з Виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_1 додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, судові витрати в сумі 640 гривень слід стягнути з відповідача (підпункт 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», чинного на момент подачі позову, розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 640 гривень).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_1 додаткову одноразову грошову допомогу у звязку з виходом на пенсію за віком у розмірі двох середньомісячних заробітків.

Стягнути з Виробничого структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сколівського районного

суду Львівської області ОСОБА_6