ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/285/18 Справа № 212/1474/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тимошенко Т.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі- Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської Ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2016 року, ухваленого суддею Тимошенко Т.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_3, яка під час розгляду справи через укладання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської Ради про визнання права власності за набувальною давністю на кімнату АДРЕСА_1.

В мотивування заявлених вимог зазначила, що вона має статус багатодітної родини і має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей. Батько дітей перебуває у розшуку. Хата, в якій вони раніше мешкали в сел. Жовтневе непридатна для проживання. У 2005 році вона із дітьми переїхала до м. Кривого Рогу, де зняла кімнати АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від сусідів та представником домового комітету. Сплачує комунальні послуги. Минулі господарі кімнати АДРЕСА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 померли і спадкоємців не мають. Тому, вона вселилась зі своїми неповнолітніми дітьми в 2006 році в кімнату АДРЕСА_4, а у 2007 році в кімнату АДРЕСА_5 які знаходяться за адресою АДРЕСА_6. Виплатила борги за спожиті комунальні послуги, привела помешкання кімнат № АДРЕСА_4, 36 до житлових умов.

Спірні кімнати є приватною власністю інших осіб, але вони померли та спадкоємців не мають. Тому вона просила суд постановити рішення яким визнати за нею ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на кімнату АДРЕСА_7

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на кімнату АДРЕСА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, проте вважала що суд вирішив питання про його права і обов'язки, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначив, що він є спадкоємцем другої черги, після смерті ОСОБА_4 звернувся із заявою про прийняття спадщини. Випадково дізнався, що позивач порушує його майнові права, вселившись самоуправно у спадкову кімнату, яка належить йому з часу відкриття спадщини. Через брак коштів та часу не має можливості оформити документи на спадщину. Вважає висновок суду про відсутність у ОСОБА_4 спадкоємців, такий, що не відповідає дійсності. Судом не встановлено факту проживання позивача у спірному приміщенні, оскільки вони спростовуються довідкою голови домового комітету від 26 травня 2013 року, з якої видно що з березня 2011 року ОСОБА_3 проживає у домоволодінні АДРЕСА_9. Суд вирішив питання про його права не залучивши до участі у справі, не встанововши коло спадкоємців ОСОБА_4

У відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 посилаючись на відкритість володіння спірним майном з 2006 року, неприйняття спадщини жодним спадкоємцем на час постановлення оскаржуваного рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено та доведено матеріалами справи, згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 12 листопада 2004 року, ОСОБА_4 за життя був власником 16/100 часток квартири АДРЕСА_10 ( а.с.14 спадкової справи).

що позивач ОСОБА_3, має статус багатодітної родини, оскільки на утриманні перебуває троє дітей. Яких виховує сама, батько дітей перебуває у розшуку (а.с. 7-15).

Згідно довідки про склад сім'ї виданою житлово-експлуатаційною організацією №31 за вих.№111 від 25.01.2016 року, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_11, разом із нею проживають три доньки та зять ( а.с.24).

Як видно з Акту складеного 18 січня 2016 року мешканцями АДРЕСА_12 позивач ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, вселилась у кімнату АДРЕСА_13, а після смерті ОСОБА_7 разом із дітьми зайняла кімнату АДРЕСА_14 ( а.с.22).

З довідки районного відділу реєстрації місця проживання за адресом у АДРЕСА_15 був зареєстрований ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який знятий з реєстраційного обліку 14.04.2006 року у зв'язку зі смертю ( а.с.36).

Довідкою Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 20 липня 2015 року за вих.№ 411 підтверджується факт перебування ОСОБА_3 на квартирному обліку, як такої, що потребує поліпшення житлових умов з правом першочергового надання житла, як багатодітній сім'ї ( а.с.37).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що вона заволоділа нерухомим майном, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто АДРЕСА_16 добросовісно. Відкрито ним користувалася, добросовісність володіння обумовлена відсутністю претензій на майно попередніх власників, які померли та відсутністю спадкоємців.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. За вимогами ст. ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Спір виник з приводу наявності правових підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

За загальним правилом стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Зокрема, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Тобто, в розумінні статті 344 ЦК України володілець за давністю володіння не має ніякого права на майно, а лише намагається набути право власності на майно.

При визнанні за позивачем право власності на спірну кімнату АДРЕСА_3 за набувальною давністю, суд першої інстанції дійшов висновку, після смерті власника спірної кімнати ОСОБА_4 спадкоємці відсутні. Проте, дані висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Як видно із матеріалів спадкової справи №869/2012 року щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4, до Другої криворізької державної нотаріальної контори 11 жовтня 2012 року звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті його брата ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спірного питання судом першої інстанції не перевірено коло спадкоємців власника спірної кімнати ОСОБА_4, які прийняли спадщину, тому вирішив питання про визнання права власності в порядку ст.344 ЦК України на припущеннях, без повного дослідження та урахування обставин, які мають значення для вірного вирішення спірного питання.

Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що суд вирішив питання про його права, як спадкоємця на спадкове майно, не залучивши до участі у справі.

Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України ).

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду, що у ОСОБА_3 виникло право власності на спірну квартиру на підставі положення ст.344 ЦК України, оскільки спадкоємця власника квартири не залучено до участі у справі, що є грубим порушенням процесуальних норм.

Також, посилання ОСОБА_3 про відсутність у померлого колишнього власника спірної кімнати спадкоємців, як підставу для задоволення позовних вимог, спростовується матеріалами спадкової справи, згідно яких у жовтні 2012 року, тобто до звернення позивача до суду ОСОБА_2, прийняв спадщину після смерті свого брата ОСОБА_4

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються права ОСОБА_2 на спадкове майно, яке йому належить з часу відкриття спадщини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Оскаржувані судове рішення постановлено без повного урахування обставин, що мають значення для вірного вирішення спірного питання, зокрема судом не встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв його брат ОСОБА_2, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, тому відсутні підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1. право власності за на набувальною давністю на кімнату АДРЕСА_1.

Отже, з наведених вище підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідно до положення п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1. в задоволенні позовних вимог до Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської Ради про визнання права власності за набувальною давністю на кімнату АДРЕСА_1.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із тим, що за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 понесені витрати із сплати судового збору в сумі 826,80 грн., тому згідно положення ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 вересня 2016 року скасувати та постановити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 826,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2018року.

Головуючий:

Судді: