Справа № 186/135/18
Номер провадження № 2/0186/109/18
20 березня 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Кривошеї С. С.
при секретарі: Кравченко А.Г.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 21 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 13167004, номер запису 73 від 10 січня 2007 року.
У квартирі зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2, яка після розірвання шлюбу 17 грудня 2013 року виїхала з даної квартири у невідомому йому напрямку.
Відповідно до акту № 108 від 26 січня 2018 року, виданого ПП «Комунальщик-1», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрована, але не проживає з 2013 року і по теперішній час.
Реєстрація відповідача у квартирі, створює йому перешкоди вільно володіти та користуватися нею. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців, з урахуванням відповідача, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які він має сплатити. Крім того, він не має можливості оформити субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
Просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №13 будинку №1 по вулиці Чайковського, міста Першотравенська, Дніпропетровської області, та примусово зняти її з реєстрації в квартирі.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України».
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13167004 від 10 січня 2007 року, виданого КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до якого, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, на підставі договору дарування серії ВЕМ № 069885, р.н. 6071 від 21 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу ОСОБА_3
Відповідач ОСОБА_2 відповідно до довідки про склад сімї № 358 від 20 березня 2018 року, виданої ПП «Комунальщик-1», зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, як член сімї власника квартири, а саме як дружина.
З 2013 року відповідач не проживає за зазначеною вище адресою, що підтверджується актом № 391 від 19 березня 2018 року, виданим Приватним підприємством «Комунальщик-1».
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача (шлюб розірвано 17 грудня 2013 року, актовий запис №42), зареєстрована у спірній квартирі, як член сімї, не проживає у спірній квартирі з 2013 року, відсутня без поважної причини в зазначеній квартирі понад один рік, не виявляє наміру та бажання вселитися у спірну квартиру, тому суд вважає, що ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4, задовольнивши в цій частині вимоги позивача.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265, 280-282 ЦПК України, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.41, 47 Конституції України, ст.150 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: С.С. Кривошея.