Справа № 372/3541/16-ц
Провадження № 2-51/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу № 372/3541/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить визнати недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України договір дарування земельної ділянки площею 0,2004 га кадастровий номер НОМЕР_1 в Київській області Обухівського району с. Березово, вул. Березова за договором дарування, посвідченого 31.01.2014 року приватним нотаріусом Щур Н.Р. Обухівського районного нотаріального округу Київської області, серія та номер НОМЕР_2 з моменту укладення, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 10549265 від 31.01.2014 17:48:15, прийняте приватним нотаріусом Щур Н.Р. Обухівського районного нотаріального округу Київської області, скасувати записи про право власності на земельну ділянку 4526005 від 31.01.2014 17:44:14, внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесені приватним нотаріусом Щур Н.Р. Обухівського нотаріального округу Київської області, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10549265 від 31.01.2014 року 17:48:25, та стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Обгрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги, позивач зазначив, що йому стало відомо, що відповідачем ОСОБА_3 відчужено на користь відповідача ОСОБА_4, яка є дружиною відповідача, земельну ділянку площею 0,2004 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, за договором дарування, посвідченого 31.01.2014 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., серія та номер НОМЕР_2. Позивач вважає, що вище вказаний договір було укладено відповідачами з метою ухилення від виконання судового рішення та є фіктивним. Позивач посилається на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2009 року, за ним було визнано право власності на 1/2 частину житлової будівлі літ. «О», побудованої позивачем та ОСОБА_3 на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 отриманого доходу від використання спільного майна в розмірі 590 480,00 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 05.03.2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення з накладенням арешту на все майно боржника. Позивач у грудні 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача доходу від використання майна, що є у спільній частковій власності в розмірі 205 264,88 грн., інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 30 061,93 грн., судового збору у розмірі 2 353,27 грн. 23.12.2013 року Печерським районним судом м. Києва було відкрито провадження у цивільній справі 757/27943/13-ц за позовом про стягнення з відповідача на користь позивача доходу від використання майна, що є у спільній частковій власності в розмірі 205 264,88 грн., інфляційних втрат на 3% річних у розмірі 30 061,93 грн., судового збору у розмірі 2 353,27 грн. Позивач вважаючи, що відповідач з метою уникнення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2013 року прийнятого у справі № 2-5051/11, а також унеможливлення виконання у майбутньому рішення Печерського районного суду м. Києва, яке буде прийнято у справі 757/27943/13-ц, уклав договір дарування земельної ділянки, тому і звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила задовольнити.

Відповідачі, та їх представники в судове засідання не з'явилися, повторно подали клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судом було відмовлено в зв»язку з його безпідставністю, та прийнято рішення про розгляд справи у відсутності відповідачів.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 06.02.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,1004 га, розташовану на вулиці Березовій в АДРЕСА_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О., зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_5.

13.02.2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в с. АДРЕСА_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О., зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_6

09.10.2008 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 679308, на земельну ділянку площею 0,2004 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 06.02.2008 року НОМЕР_5, від 13.02.2008 року НОМЕР_6

21.06.2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? частину отриманого доходу від використання спільного майна в розмірі 590 480 грн.

15.01.2013 року ухвалою апеляційного суду м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2012 року залишено без змін.

05.03.2013 року державний виконавець ДВС Дарницького УЮ Хільченко Р.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 36872653, на підставі виконавчого листа № 2-5051/11 від 11.02.2013 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в загальній сумі боргу 593762 грн., з забороною відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу. Арешт накладається з моменту надходження постанови в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи провадять його перереєстрацію на іншого власника.

17.03.2014 року рішенням Печерського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 року по лютий 2013 року, включно, із врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних за період по жовтень 2013 року, всього в розмірі 205 264,88 грн., з яких: 197 777,25 грн. ? частина доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 року по лютий 2013 року включно, 1 450,37 грн. інфляційних втрат за період з червня 2012 року по жовтень 2013 року, 6 037,26 грн. 3% річних за користування чужими грошима протягом червня 2012 року - жовтня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати та 3% річних у зв'язку з несплатою боргу в розмірі 590 480,00 грн., що виник згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2012 року, за період з червня 2012 року по жовтень 2013 року в розмірі 30 061,93 грн., з яких: 4 723,84 грн. інфляційних втрат: 25 338,09 грн. 3% річних за користування чужими грошима. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 353,27 грн. судового збору.

17.06.2014 року рішенням апеляційного суду м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року в частині визначення розміру доходу за період по січень 2013 року включно та сум, передбачених ст. 625 ЦК України нарахованих на цей дохід змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? частину доходу, отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 року по січень 2013 року, включно, без урахування інфляційних втрат та з врахуванням 3% річних за період по 30 жовтня 2013 року, всього в розмірі 193 577,27 грн., з яких: 175 802 грн. ? частина доходу отриманого від використання спільного майна за період з червня 2012 року по січень 2013 року включно, 5925,09 грн. 3% річних за користування чужими грошима протягом червня 2012 року по жовтень 2013 року. В решті рішення залишено без змін.

31.01.2014 року приватний нотаріус Щур Н.Р. посвідчила заяву ОСОБА_4, якою вона дала згоду на дарування своїм чоловіком ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2004 га, розташованої на території Київської області, Обухівського району, с. Березове по вул. Березовій, кадастровий номер НОМЕР_1, на умовах на його розсуд, а також у зв'язку з цим укладення ним договору дарування земельної ділянки.

31.01.2014 року приватний нотаріус Щур Н.Р. посвідчила заяву ОСОБА_3, якою він заявив, що на відчужуваній земельній ділянці немає ніяких будівель, споруд, малих архітектурних форм та будь-яких інших об'єктів нерухомого майна.

31.01.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав безоплатно належну йому земельну ділянку у власність ОСОБА_4, а остання прийняла у власність земельну ділянку площею 0,2004 га, розташовану на території АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № НОМЕР_2.

29.01.2016 року рішенням Печерського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати в розмірі 502 297,85 грн., 3% річних в розмірі 36 582,31 грн., судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

21.06.2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2016 року залишено без змін.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 51760710 від 18.01.2016 року, земельна ділянка площею 0,2004 га, з кадастровим номером НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 31.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р..

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, не будучи стороною оспорюваного правочину, обґрунтував його недійсність фіктивністю, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 уклав даний договір з метою уникнення виконання вищевказаних судових рішень про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що спірний договір дарування земельної ділянки не можна кваліфікувати як фіктивний, оскільки юридичні наслідки після укладення договору дарування досягнуті, право власності на земельну ділянку від ОСОБА_3 перейшло до ОСОБА_4. Крім того судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину фактично арешт на майно боржника накладено не було, оскільки з невстановлених судом причин постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2013 року в частині накладення арешту виконана не була.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов фіктивності оспорюваного правочину, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним. Крім того, позивачем не надано доказів, підтверджуючих порушення його прав та законних інтересів у зв'язку з укладеним договором.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Тому, позовна вимога позивача про стягнення судового збору також задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч.9,10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 19, 78-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 203,215,234 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, відмовити повністю.

Скасувати вжиті заходи забезпечення позову у даній справі відповідно до ухвал Обухівського районного суду Київської області від 04.07.2017 року, та від 07.12.2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Київської області або через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя: