Провадження № 22-ц/801/17/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуСправа № 127/28219/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., позивача ОСОБА_3, представників відповідача ПАТ «Укртрансгаз» - Попової Л.І. та адвоката Дудченко В.В.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ ««Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2002 року відповідно до наказу № 75-к його було прийнято на посаду оператора ГРС «Вінниця Східна» Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ Київтрансгаз ПАТ «Укртрансгаз» в службу ГРС по 4 розряду з 17 травня 2002 року. 01 травня 2004 року йому було встановлено 5-й тарифно - кваліфікаційний розряд.

05 грудня 2017 року наказом № 191-к позивача було звільнено із займаної посади згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи, що його звільнення було незаконним та безпідставним, ОСОБА_3 просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника Бердичівського ЛВУМГ Лохмана В.В. № 191-К від 5 грудня 2017 року, поновити його на посаді оператора 5 розряду газорозподільної станції «Вінниця -Східна», стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 грудня 2017 року по дату ухвалення рішення.

Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року посилаючись на те, що відповідачем був виданий наказ № 398 від 24 листопада 2016 року «Про відсторонення його від роботи», на підставі якого йому не нараховували заробітну плату за вказаний період, при видачі якого було грубо порушено норми трудового законодавства.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року доповнено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року та починаючи з 6 грудня 2017 року по дату ухвалення рішення відмовлено.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями ОСОБА_3 подав апеляційні скарги, в яких просив оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що як звільнення позивача та і його відсторонення від роботи відбулося з грубим порушенням трудового законодавства, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, дійшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2002 року відповідно до наказу № 75-к ОСОБА_3 було прийнято на посаду оператора ГРС «Вінниця Східна» Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ Київтрансгаз ПАТ «Укртрансгаз» в службу ГРС по 4 розряду з 17 травня 2002 року. 01 травня 2004 року йому було встановлено 5-й тарифно - кваліфікаційний розряд

Наказом Бердичівського ЛВУМГ Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» №191-к від 12.10.2016 року «Про поновлення на роботі» - на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 року, скасовано наказ від 12.04.2016 року № 061-к про звільнення ОСОБА_3, поновлено його на попередній роботі та наказано виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.18).

Наказом відповідача № 360 від 13.10.2016 року «Про встановлення робочого графіка», на період не допуску до самостійної роботи оператора 5 розряду ГРС «Вінниця Східна» ОСОБА_3, йому встановлено з 13.10.2016 року графік роботи (з надомним чергуванням) операторів газорозподільчих станцій Бердичівського ЛВУМГ - SAP 2ЗЗНЧ_0110 №2 (а.с.19).

З 25.11.2016 року позивач був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати до проходження ним періодичного медичного огляду на підставі Наказу Бердичівського ЛВУМГ № 398 від 24.11.2016 року (а.с.57 зворотна сторона).

12.10.2017 року на адресу Бердичівського ЛВУМГ надійшов Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників Бердичівського ЛВУМГ від 11.10.2017 року, після чого відповідачем видано наказ №244 про втрату чинності наказу №398 від 24.11.2016 року (а.с.52 зворотна сторона, а.с.53-54).

13 жовтня 2017 року копію наказу Бердичівського ЛВУМГ №244 від 12.10.2017 «Про втрату чинності наказу №398 від 24.11.2017» відправлено на адресу ОСОБА_3 цінним листом з повідомленням про вручення, що підтверджується описом відправлення та квитанцією від 13.10.2017 року (а. с. 42).

01 листопада 2017 року відповідачем повторно на адресу позивача цінним листом з повідомленням про вручення, а також кур'єрською доставкою (ТОВ «Нова пошта») направлено:

- копію наказу Бердичівського ЛВУМГ №244 від 12.10.2017 «Про втрату чинності наказу №398 від 24.11.2017»;

- копію наказу Бердичівського ЛВУМГ №97 від 05.04.2017 «Про організаційні заходи»;

- копію графіка на 2017 рік двозмінної роботи (з надомним чергуванням) операторів ГРС Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» - SАР 233НЧ_011, що підтверджується наявними у справі описом відправлення та квитанцією відправлення від 01.11.2017 р. ( а. с. 43 - 44).

Позивач ОСОБА_3 отримав дане поштове відправлення 22.11.2017 р., про що свідчить його підпис у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні. (а. с. 43).

23.11.2017 року позивач не вийшов на роботу, що підтверджується табелем робочого часу (а. с. 82).

05.12.2017 року наказом № 191-к ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Отже, для правильного вирішення спору про звільнення судам першої та апеляційної інстанцій необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2002 року відповідно до наказу № 75-к ОСОБА_3 було прийнято на посаду оператора ГРС «Вінниця Східна» Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ Київтрансгаз ПАТ «Укртрансгаз» в службу ГРС по 4 розряду з 17 травня 2002 року.

Наказом № 191-к від 05 грудня 2017 року його було звільнено з роботи згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Зокрема підставою для звільнення став його не вихід на роботу 23 листопада 2017 року та відмова надати пояснення про причину відсутності.

Заперечуючи проти звільнення позивач, крім іншого, посилається на те, що його не було належним чином ознайомлено з наказом №244 від 12 жовтня 2017 року. Зокрема лист, який був ним отриманий 22 листопада 2017 року, містив ксерокопії наказу Бердичівського ЛВУМГ №244 від 12.10.2017 «Про втрату чинності наказу №398 від 24.11.2017»; наказу Бердичівського ЛВУМГ №97 від 05.04.2017 «Про організаційні заходи» та копію графіка на 2017 рік двозмінної роботи (з надомним чергуванням) операторів ГРС Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» - SАР 233НЧ_011, які не були належним чином завірені, та відповідно не мали юридичної сили.

Однак, такі посилання позивача не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18 червня 2015 року, на який посилається позивач, ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи).

Частиною 3 правил встановлено, що особливості організації діловодства зі службовими документами, що містять інформацію з обмеженим доступом, діловодства за зверненнями громадян щодо запитів на інформацію в окремих галузях та сферах суспільних відносин визначаються іншими нормативно-правовими актами.

З аналізу викладеного вбачається, що правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях не регулюють порядок оформлення службових документів, які підлягають направленню особі для ознайомлення.

Разом з тим, відповідачем вчинялись дії направлені на ознайомлення ОСОБА_3 з вищезазначеним наказом, зокрема, згідно акту від 12 жовтня 2017 року комісія в складі начальника служби ГРС Шевчука К.С., завідувача складом Дроботюка О.В. та водія АТГ ОСОБА_9 здійснила виїзд за місцем проживання позивача з метою ознайомлення останнього з наказом, однак він до комісії не вийшов, на телефонні дзвінки не відповідав.

Доводи ОСОБА_3 відносно того, що зазначена комісія прибула за адресою: АДРЕСА_1, натомість він проживає за адресою: АДРЕСА_2 на увагу не заслуговують, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, буд. АДРЕСА_3 є двохквартирним будинком, в кв. 1 проживає батько позивача, який спілкувався з комісією під час її виїзду до позивача, при цьому в середину будинку комісія допущена не була. Поряд з цим, зі слів представників відповідача, в зазначеному акті була допущена описка в номері квартири, а саме невірно зазначено кв.1 замість вірного кв. 2.

Крім того, на підтвердження факту ознайомлення з документами, які містило вищезазначене поштове відправлення слугує той факт, що ОСОБА_3 вийшов на роботу 25 листопада 2017 року згідно графіку на 2017 рік двозмінної роботи операторів ГРС Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ «Київтрансгаз» - SAP 233НЧ_0110, який містився в поштовому відправленні.

Поряд з цим, ОСОБА_3 не був обмежений у можливості ознайомитися з оригіналам відповідних документів при виході на роботу.

Зазначене спростовує посилання позивача щодо неознайомлення його з наказом від 12.10.2017 «Про втрату чинності наказу №398 від 24.11.2017», наказом від 05.04.2017 «Про організаційні заходи» та копією графіка на 2017 рік двозмінної роботи (з надомним чергуванням) операторів ГРС Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» - SАР 233НЧ_011.

Що стосується посилань позивача відносно того, що 23 листопада 2017 року він не міг вийти на роботу, оскільки не був забезпечений спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту згідно норм, з ним не було проведено інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки, вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до наказу начальника Бердичівського ЛВУМГ Лохмана В.В. №244 від 12 жовтня 2017 року наказано, крім іншого, Шевчуку К.С. начальнику служби ГРС, провести ОСОБА_3 позаплановий інструктаж з питань охорони праці на робочому місці, ОСОБА_4, завідувачу складу, видати ОСОБА_3 спецодяг та спецвзуття.

Порядок видачі та зберігання спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту врегульовано розділом 4 положення про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту затвердженим наказом державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №53 від 24 березня 2008 року.

Так, відповідно до 4.1 порядку ЗІЗ видаються працівникам безоплатно, є власністю підприємства, обліковуються як інвентар і підлягають обов'язковому поверненню при: звільненні з підприємства, переведенні на тому ж підприємстві на іншу роботу або інше робоче місце, зміні виду робіт, уведенні нових технологій, уведенні нових або заміні наявних знарядь праці та в інших випадках, коли використання виданих ЗІЗ не є необхідним, а також по закінченні строків їх використання замість одержуваних нових ЗІЗ.

Згідно п.4.6 порядку чергові ЗІЗ повинні утримуватися у призначеному для зберігання приміщенні в належному гігієнічному стані. Вони видаються під відповідальність керівників робіт або керівників змін.

Відповідно до п.п.4.9 порядку здавання на зберігання ЗІЗ, закріплених за працівниками, здійснюється за поіменним списком працівників, яким вони були видані. В окремих випадках там, де за умовами роботи вказаний порядок зберігання спеціального одягу, спеціального взуття та інших ЗІЗ не може бути застосований (на лісозаготівлях, геологорозвідувальних роботах тощо), вони можуть залишатися в неробочий час у працівників, що повинно бути обумовлено в колективному договорі чи в правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

З аналізу викладеного вбачається, що як видача спецодягу, спецвзуття, засобів індивідуального захисту так і інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки проводяться перед початком роботи на робочому місці працівника, після його виходу на роботу, невчинення відповідних дій не є перешкодою для виходу на роботу.

Поряд з цим, не заслуговують на увагу і посилання позивача щодо відмови надати пояснення про причину відсутності на роботі 23 листопада 2017 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_3 слугує відсутність його на робочому місці 23 листопада 2017 року.

Поважності причин відсутності останнього на робочому місці могла би бути дана оцінка в ході розгляду справи. Однак, всупереч вимог ст.81 ЦПК України, позивач їх не зазначає.

Крім того, відповідно до вимог частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Посилання ОСОБА_3 як на підставу для скасування судових рішень на те, що його в день звільнення не було ознайомлено з наказом про звільнення є необґрунтованими , оскільки несвоєчасне виконання роботодавцем такого обов'язку покладає на нього відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, і не може бути підставою для поновлення його на роботі.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу начальника Бердичівського ЛВУМГ Лохмана В.В. № 191-К від 5 грудня 2017 року, поновлення ОСОБА_3 на посаді оператора 5 розряду газорозподільної станції «Вінниця -Східна», стягнення із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 грудня 2017 року по дату ухвалення рішення задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року слід зазначити наступне.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач посилається на те, що невиплата заробітної плати у вказаний період мала місце на підставі наказу Бердичівського ЛВУМГ № 39 від 24 листопада 2016 року відповідно до якого його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до проходження ним періодичного медичного огляду, при цьому медичний огляд був пройдений ним лише 10 жовтня 2017 року з вини відповідача, що слугує, на його думку, підставою для задоволення зазначених позовних вимог.

Однак, враховуючи, що невиплата заробітної плати позивачу у період з 25 листопада 2016 року по 24 листопада 2017 року мала місце на підставі наказу Бердичівського ЛВУМГ № 39 від 24 листопада 2016 року, який був чинним та який скасований лише наказом Бердичівського ЛВУМГ №244 від 12.10.2017 року позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

При цьому слід звернути у вагу на те, що дійсність наказу Бердичівського ЛВУМГ № 39 від 24 листопада 2016 року була предметом розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання незаконними та скасування наказів Бердичівського ЛВУМГ від 13.10.2016 року №360 «Про встановлення робочого графіка» та від 24.11.2016 року № 398 «Про відсторонення від роботи», за результатами розгляду якої в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Будь які незаконні дії відповідача по перешкоджанню ОСОБА_3 у проходженні медогляду, якщо такі мали місце, можуть бути підставою для притягнення його до відповідальності передбаченої законом.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для їх задоволення не убачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

В.В. Оніщук