Справа № 229/3838/18
Провадження №2/229/1057/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради,

ВС Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що він є власником зазначеного будинку. В будинку разом з ним проживає його дружина. 16.08.2013 року в будинку були зареєстровані їх родичі- відповідачі у справі. Але в них щось не склалось та до будинку вони так і не переїхали. З того часу відповідачі ніяких своїх речей в будинку не зберігають, витрати на комунальні послуги не сплачують.

Він змушений сплачувати комунальні послуги за чотирьох осіб та на даний момент позбавлений можливості оформити субсидію.

Відповідачі приблизно в 2013 році виїхали на заробітки до Російської Федерації та мешкають в м. Олександрів Володимирської області та до м. Дружківка приїжджають дуже рідко. ОСОБА_4 вийшла заміж та народила дитину. ОСОБА_3 навчається в 11 класі загальноосвітньої школи. Вони обидва отримали громадянство РФ.

Ухвалою суду від 13 вересня 2018року відкрито провадження у цивільній справі і визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. (а.с.24-25).

Ухвалою суду від 08 жовтня 2018року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. (а.с.37).

Позивач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає.

Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені на офіційному сайті" Судова влада України", сторінка "Дружківський міський суд" в розділі "громадянам", оскільки за місцем реєстрації відповідачі не проживають. Надали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, шляхом надіслання електронної форми звернення громадян на електронну адресу суду, позовні вимоги визнають (а.с.39-41).

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надали до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування (а.с.42).

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін та представника третьої особи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Судом встановлено, що в будинку позивача зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 16.08.2013 року (а.с. 8-10, 22-23).

Згідно Акту від 09.08.2018 року, який складений головою територіального комітету мікрорайону № 18 «Машинобудівників», відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, але фактично не проживають з 2013 року (а.с.7).

Факт не проживання відповідачів в будинку позивача також визнається відповідачами , про що свідчать їх заяви, в яких вони просять задовольнити позовні вимоги.

Згідно витягу із протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 05.10.2018 року орган опіки та піклування Дружківської міської ради вирішив, що у разі визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втраитв право на користування будинком за адресою: АДРЕСА_1, його майнові права не будуть порушені, оскільки він є громадянином Російської Федерації та має право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2, Росія (а.с.44).

Суд встановив, що відповідачі є громадянами Росії, місце перебування зареєстровано за адресою: вул. : АДРЕСА_2 що підтверджується копіями їх паспортів та свідоцтв про реєстрацію місця перебування (а.с.12-14).

Відповідач ОСОБА_3 є учнем 11А класу МБЗУ ЗОШ №1 з поглибленим вивченням окремих предметів м.Олександрова (а.с.11).

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Частинами 2,3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Дитина проживає разом з матір'ю, яка забезпечила їй умови проживання, забезпечена житлом, тому її житлові права та інтереси після зняття з реєстрації з будинку позивача порушені не будуть.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не є власниками спірного нерухомого майна, не є членами сім'ї позивача, фактично в будинку не проживають з 2013 року, були в ній зареєстровані за згодою позивача, однак не як члени його сім'ї, що порушує права позивача як власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_2 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,13,76-81,259,263-265,268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає АДРЕСА_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані АДРЕСА_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, такими, що втратили право користування житлом за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 07 листопада 2018року.

Суддя: Т.Л.Панова

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2018р

Суддя: Т.Л. Панова