Справа №173/2141/17
Провадження №2/173/247/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

05.12.2017 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи, втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2О

05.01.2018 року до суду надійшла довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної особи.

10.01.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 01.03.2018 року.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням будинком № 10 по вул. Ватутіна в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2010 року вона є власником будинку № 10 по вул. Ватутіна в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області.

28.10.20105 року вона уклала шлюб з відповідачем

20.10.2010 року відповідач був зареєстрований у належному їй будинку, як член її сім'ї.

14.08.2013 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний за рішенням в

Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. 23.12.2014 року відповідач добровільно залишив її будинок та визначив своїм місцем проживання інше житло. По теперішній час відповідач у належному їй будинку не проживає

Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що й стало підвою звернення до суду.

Справа слухалась у спрощеному порядку без виклику сторін. Відповідач у встановлений строк письмові заперечення на позовну заяву не надала.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, є власником будинку № 10 по вул. Ватутіна в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом що підтверджується що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2010 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Також судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28.10.2005 року по 14.08.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2013 року

В зазначеному вище будинку з 20.10.2010 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою.

Таким чином судом встановлено, що позивачка є власником будинку, розташованого за адресою вул. Ватутіна,10 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області. При цьому хоч даний будинок і набутий позивачкою за час шлюбу з відповідачем, але у відповідності до ст. 60 СК України є приватною власністю позивачки, так як набутий в результаті спадкування. Відповідно у відповідача право власності на даний будинок, як на майно, що набуте під час шлюбу, не виникло. Проте, відповідач був зареєстрований у зазначеному будинку як член сім'ї позивачки

Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному їй будинку з 23.12.2014 року, при цьому відповідач сам залишив належний позиваці будинок та проживає в іншому місці. Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 24.12.2017 в якому вказується, що колишній чоловік позивача ОСОБА_2. фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з осені 2014 року по теперішній час, що підтверджується сусідами.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу домоволодінням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання належному позивачці будинку, наміру користуватись ним, відповідач суду не надав.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має та не мав наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою будинком № 10 по вул. Ватутіна в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування будинком № 10 по вул. Ватутіна в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб, не потребує.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою вул. Ватутіна б. 10 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області таким, ІПН НОМЕР_1 що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 10 по вул. Ватутіна м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області

Стягнути із ОСОБА_2 Олександровича14 вересня ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою вул. Ватутіна б. 10 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: вул. Ватутіна б. 10 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, ІПН НОМЕР_2, понесені судові витрати в сумі 640 грн., за сплачений судовий збір.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.03.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 01.03.2018

Оприлюднене 22.03.2018

Рішення набирає законної сили 03.04.2018 року