РІШЕННЯ

іменем України

15 листопада 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Бібіка О.В.

з участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогами: встановити факт постійного проживання з 2011 року та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_2 однією сім"єю за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Артюхівка Зміївського району Харківської області померла ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина і станом на день смерті спадкодавця разом з нею за однією адресою ніхто не мав реєстрації.

Однак, фактично з ОСОБА_2 з літа 2011 року та на день смерті постійно однією сім'єю проживала за адресою: АДРЕСА_1 позивач, в зв'язку з чим вважає себе спадкоємцем 4-ї черги за законом.

Однак, при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав, їй було відмовлено, оскільки не надано доказів постійного проживання з померлою ОСОБА_2

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача сільський голова Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1, просив розглянути справу без участі представника сільської ради, позов рада визнає.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Спірним є факт постійного проживання ОСОБА_1 з 2011 року та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, зареєстрованого виконавчим комітетом Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Артюхівка Зміївського району Харківської області (а.с. 15)

За життя ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 19, 20-22)

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7«Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинною на час виникнення правовідносин) доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

З огляду на зазначені норми, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, постійно з 2011 року та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 49 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно з 2011 року та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 15.11.2018 року.

Головуючий: