Справа № 308/1397/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2018 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

розглянувши у судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1М звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2С про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свій позов позивачка мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою- с. Руські Комарівці, вул.. Гагаріна, 46 Ужгородського району.

Згідно Будинкової книги в вищевказаному будинку зареєстровані також її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік ( зять позивачки ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх донька ( її онука) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду шлюб між її донькою та зятем - розірвано . З рішення суду вбачається, що сторони не підтримують шлюбних відносин та між ними виникають постійні сварки. Так, ще до винесення судом рішення , донька позивачки з її бувшим зятем ОСОБА_2С почали проживати окремо. Таким чином з 2016 року ОСОБА_2С за місцем своєї реєстрації не проживає.

Водночас, реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивачки перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона маючи єдиний дохід пенсію, вимушена нести додаткові витрати , окреслена реєстрація місця проживання створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Крім того, у разі відчуження зазначеного майна позивач як продавець зобов'язана буде повідомляти покупців про відповідний факт. Це може спровокувати відмову потенційних покупців від придбання майна, обмеженого правами третіх осіб. На її переконання очевидним є те, що відповідач перебуваючи на реєстраційному обліку за адресою вказаного майна , чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном.

Позивачка в судове засідання не з"явилась , про час та місце розгляду справи була повідомлена, до суду надала заяву про розгляд справиу її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задовільнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши подано докази, оцінивши належність та допустимість кожного доказу окремо та в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою- с. Руські Комарівці, вул.. Гагаріна, 46 Ужгородського району.

Наведене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на житловий будинок від 25.10.1999 року АВЕ №315925.

Згідно Будинкової книги в вищевказаному будинку належному позивачці на праві приватної власності зареєстровані також її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік ( зять позивачки) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх донька ( онука позивачки ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2017 року шлюб між її донькою та зятем - розірвано . З рішення суду вбачається, що сторони не підтримують шлюбних відносин та між ними виникають постійні сварки.

Так, ще до винесення судом рішення , донька позивачки з бувшим зятем ОСОБА_2С почали проживати окремо. Таким чином з 2016 року ОСОБА_2С за місцем своєї реєстрації не проживає.

Окрім того , згідно акту обстеження факту проживання гр.. ОСОБА_2С вбачається, що такий протягом тривалого часу не проживає за місцем реєстрації , що вбачається також зі слів свідків - сусідів.

Окрім наведеного , судом встановлено , що позивачка неодноразово намагалась вирішити даний спір в позасудовому порядку, однак на її прохання виписатись з належного їй будинку відповідач не реагує.

ОСОБА_2С не є членом сі"ї позивача та не визнаний таким судом.

Водночас, реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивачки перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона маючи єдиний дохід пенсію, вимушена нести додаткові витрати , окреслена реєстрація місця проживання створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Крім того, у разі відчуження зазначеного майна вона , як продавець зобов'язана буде повідомляти покупців про відповідний факт.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом .

Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сім`ї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156, ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Так, відповідач не проживає у вказаному будинку з 2016 року , а також не є членом сім`ї власника і не перебуває з власником будинку у сімейних відносинах.

Відповід но до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобовязаний зняти відповідача з реєстрації.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. .ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 25.07.1972 р.н, таким, що втратив право користування належним ОСОБА_1 житловим приміщенням - Житловим будинком в с. Руські Комарівці, вул.. Гагаріна, 46 Ужгородського району.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Леміш О.М