Провадження №2/389/21/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

09 лютого 2018 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

при секретарі - Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам'янка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтував тим, що є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 У 2008 році за проханням ОСОБА_2, зареєстрував його за вказаною адресою, оскільки останній мав на меті оформити документи на право проживання в Україні. Фактично відповідач за місцем реєстрації жодного разу не проживав, його речі відсутні. Реєстрація ОСОБА_2 у будинку, є перешкодою для вільного володіння та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном. За таких обставин він змушений звернутися до суду з даним позовом. Вказав, що дійсне місце проживання відповідача йому не відоме.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Витяг з домової книги та довідка Знам'янського РС УДМС Укрїни в Кіровоградській області свідчить про те, що за вказаною вище адресою, з 25 квітня 2008 року зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 8-11).

Акти обстеження житлових приміщень складених 16 грудня 2016 року, 10 березня 2017 року, 30 листопада 2017 року, 01 січня 2018 року та затверджених Квартальним комітетом №3 міста Знам'янка свідчать про те, що у належному позивачу на праві власності будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 не проживає, його речі відсутні (а.с.12,13,14,15).

У письмових поясненнях ОСОБА_4, ОСОБА_5 кожен окремо надали пояснення, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з 2008 року, речей його у будинку не має.

Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачам у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено.

На підставі рішення сесії Знам'янської міської ради від 22 квітня 2016 року вулицю Пролетарська в місті Знам'янка перейменовано на вудицю Михайла Лінніка.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У судовому засіданні з'ясовано, що відповідачі були зареєстровані в спірному будинку, не являючись членами сім'ї власника, відтак в силу ст.98 ЖК УРСР вважаються тимчасовими мешканцями.

Відповідно до ст.98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ст.99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Тому, право користування житлом, в яке вселяються піднаймач та тимчасові мешканці, є похідним від права на нього наймача та членів його сім'ї.

Аналогічні вимоги містить ст.818 ЦК України, яка визначає, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців).

Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом.

Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо втрати відповідачем права на користування належним позивачу будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім у зв'язку з подачею цього позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141,223,263-265,280-282,284,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30-ти днів з дня проголошення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя Г.В. Берднікова