Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 607/7069/16-ц

провадження № 61-21636св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської області,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської областіна рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року у складі судді Ромазана В. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року у складі суддів: Міщія О. Я., Шевчук Г. М., Ткача З. Є.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В липні 2016 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської областізвернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що 24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подала заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг для призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На підставі даної заяви, доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 24 жовтня 2013 року та інших документів, згідно рішення Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської області про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 05 листопада 2013 року ОСОБА_1 була призначена державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючим жінкам з 01 жовтня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - по 130 грн щомісячно та державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року - 763 грн 94 коп. з 01 грудня 2013 року по 31 березня 2014 року - 834 грн 94 коп.

Крім того, згідно заяви ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги від 29 квітня 2014 року і доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 29 квітня 2014 року та інших документів, згідно рішення Управління соціальної політики Тернопільської міської радиТернопільської області про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 06 травня 2014 року відповідачці була призначена державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 квітня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - 130 грн, та державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року - 834 грн 94 коп.

Позивач вказав, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської області, Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області було складено акт № 17-22/128 від 27 травня 2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 виїхала з України 16 травня 2013 року. Інформація про в'їзд на територію України відсутня. Заява від ОСОБА_1 та декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 24 жовтня 2013 року та 29 квітня 2014 року були прийняті провідним спеціалістом відділу з прийому громадян. Довіреність для здачі документів на призначення допомоги у справі відсутня. Тому вважав, що позивачці безпідставно нараховано та виплачено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (по доходах) в сумі 7 372 грн 46 коп., в тому числі за 2013 рік - 2 362 грн 82 коп., за 2014 рік - 5 009 грн 64 коп. Оскільки добровільно відповідачка коштів не повертає, просив стягнути із неї вказану суму.

Рішенням Тернопільського міськрайонного судуТернопільської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позову Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, було встановлена надмірна виплата відповідачу коштів державної соціальної допомоги при народженні дитини та державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року складає 7 372 грн 46 коп. Частиною другою статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та пунктом 49 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року, передбачено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Оскільки судом не встановлено, що спірна сума надмірно виплачених коштів була сплачена відповідачу внаслідок зловживань останньої, суд відмовив у задоволенні позовних вимог Управління соціальної політики Тернопільської міської радиТернопільської області.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що цивільне процесуальне законодавство зобов'язує суд при ухваленні рішення оцінити усі докази подані сторонами в обґрунтування заявлених вимог чи заперечень. Однак, на думку скаржника, суди попередніх інстанцій не дослідили та не дали оцінки акту складеному Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області № 17-22/128 від 27 травня 2015 року та вимозі Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 19-17-13-14/869 від 22 червня 2015 року «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією», у зв'язку із чим невірно також застосували норми матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.26 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 народилася донька - ОСОБА_3 (свідоцтво про народження, видане 25.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Провінції Ровіго Комуне Ді Тагліо Ді По, Італія).

24 жовтня 2013 року та 29 квітня 2014 рокуОСОБА_1 звернулася до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільській області із заявами про призначення їй державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно даної заяви ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в редакції чинній на момент звернення ОСОБА_1 із заявами про призначення відповідної допомоги, всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків.

Відповідно до пункту 2 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, у вказаній вище редакції, зазначається, що державна допомога сім'ям з дітьми призначається і виплачується: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особам, що набули статусу біженця і мають право на державну допомогу на умовах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частиною першою статті 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у відповідній редакції, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну).

Відповідно до пункту 10 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», в указаній редакції, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», яка кореспондується з положеннями пункту 17 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», у відповідній редакції, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновлювач, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

За умовами частини третьої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в указаній редакції, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно пункту 18 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», у відповідній редакції, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається з дня звернення за її призначенням, але не раніше ніж з дня, що настає після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами для непрацюючих осіб та осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а для працюючих осіб - з дня настання відпустки по догляду за дитиною по день її закінчення.

Абзацом 3 пункту 18 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» в указаній редакції, визначено, що днем звернення за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Усиновлювачам та опікунам допомога призначається не раніше, ніж з дня прийняття рішення про усиновлення або встановлення опіки.

Відповідно до абзацу 1 пункту 19 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», в редакції станом на 08 листопада 2011 року, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення зазначеної допомоги по день досягнення дитиною вказаного віку включно.

Згідно із заявою ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги від 24 жовтня 2013 року і доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 24 жовтня 2013 року та інших документів, відповідно до рішення Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 05 листопада 2013 року ОСОБА_1 була призначена державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючим жінкам з 01 жовтня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - 130 грн щомісячно, та державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року - 763 грн 94 коп., з 01 грудня 2013 року по 31 березня 2014 року - 834 грн 94 коп.

Згідно заяви ОСОБА_1 про призначення усіх видів соціальної допомоги від 29 квітня 2014 року і доданої до неї Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 29 квітня 2014 року та інших документів, згідно рішення Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 06 травня 2014 року, ОСОБА_1 була призначена державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 квітня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - 130 грн щомісячно, та державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року - 834 грн 94 коп.

За результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності позивача Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області було складено акт № 17-22/128 від 27 травня 2015 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 склала заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг для призначення їй одноразової допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (по доходах) 24 жовтня 2013 року та 29 квітня 2014 року.

Крім заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, у справі за підписом заявника знаходиться Декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Згідно інформації Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, ОСОБА_1 виїхала з України 16 червня 2011 року та в'їхала в Україну 14 квітня 2013 року, виїхала з України 16 травня 2013 року. Інформація про в'їзд відсутня.

Заява від відповідачки була прийнята 24 жовтня 2013 року провідним спеціалістом-інспектором відділу з прийому громадян Завітковською О. В. та зареєстрована під № 200595 від 24 жовтня 2013 року.

Заява ОСОБА_1 від 29 квітня 2014 року була прийнята провідним спеціалістом відділу з прийому громадян Присяжнюк Н. Я. та зареєстрована під № 910310 від 29 квітня 2014 року.

Довіреність для подання документів на призначення допомоги у справі відсутня.

Комісією складено висновок, що ОСОБА_1 зайво нараховано та виплачено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (по доходах) в сумі 7 372 грн 46 коп., з яких за 2013 рік - 2 362 грн 82 коп., за 2014 рік - 5 009 грн 64 коп.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.

Судами попередніх інстанцій установлено, що соціальна виплата була оформлена та почала нараховуватися відповідно до встановленого позивачем плану та згідно поданих ОСОБА_1 заяв, які були прийняті позивачем без зауважень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши відсутність обставин, які б свідчили про незаконне нараховування соціальної допомоги відповідачу внаслідок зловживань з її боку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що кошти призначені як соціальна допомога на дитину ОСОБА_1 виплачені правомірно, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської області у даній справі відсутні.

Доводи касаційної скарги про невиконання судами попередніх інстанцій вимог цивільного процесуального законодавства щодо належного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції з їх оцінки.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано акт Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 17-22/128 від 27 травня 2015 року та вимоги Державної фінансової інспекції в Тернопільській області є необґрунтованими, оскільки, ухвалюючи рішення, судами попередніх інстанцій зазначено зміст установлених указаним актом обставин щодо заяв ОСОБА_1, які враховані судами попередніх інстанцій.

В акті Державною фінансовою інспекцією в Тернопільській області № 17-22/128 від 27 травня 2015 року указано, що встановлені ревізією порушення допущено з вини працівників позивача, які прийняли документи для призначення соціальної допомоги та зареєстрували їх.

Зміст вимог листа Державної фінансової інспекції в Тернопільській області № 19-17-13-14/869 від 22 червня 2015 року, направленого в. о. начальника Управління соціальної політики Тернопільської міської радиТернопільської області, зводиться до притягнення працівників установи, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільської областізалишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І.М.Фаловська

С. П. Штелик