Справа №487/6920/16-ц 30.05.2018
Провадження №22-ц/784/850/18
Суддя суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5,

поданою її представником ОСОБА_4,

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 лютого 2017 року, ухвалене о 13 год.45 хв. під головуванням судді Щербини С.В. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - обслуговуючий кооператив «Леваневець» про визнання права власності на гараж,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_6 предявив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

08 серпня 2007 року його троюрідний брат ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбав у власність гараж №7 по вул.Леваневців (Спортивній), 25-а в м.Миколаєві загальною площею 29,7 кв.м. з камяним підвалом площею 6,9 кв.м.

11 серпня 2007 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на гараж.

У 2014 році ОСОБА_3 передав позивачу вказаний гараж у повне володіння.

У подальшому, зі згоди брата, позивач перебудував гараж, збільшивши його площу та добудувавши другий поверх.

27 вересня 2014 року позивача було прийнято до членів обслуговуючого кооперативу «Леваневець».

21 січня 2016 року ОСОБА_3 помер. За його життя реєстрації зміни площі гаражу здійснено не було.

Позивач вказував, що про наявність чи відсутність у спадкодавця спадкоємців йому на час подання позову нічого не було відомо.

Посилаючись на те, що внаслідок здійснення будівельних робіт та ремонту гаражу ним створено нову річ, позивач на підставі ст.332 ЦК України просив встановити факт правомірного перероблення вищезазначеного гаражу та визнати за ним право власності на нього.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено. За позивачем визнано право власності на гараж №7 по вул. Леваневців (Спортивній), 25-а в м.Миколаєві.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вартість реконструкції спірного гаражу, здійсненої ОСОБА_6, значно перевищує первинну вартість майна, а тому відповідно до ч.4 ст.332 ЦК України позивач має право набути гараж у власність.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_3, яка не брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції, через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_3 вказувала, що з 14 лютого 2004 року по 12 травня 2011 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_3, під час якого в них народилась донька ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_3 вона звернулась до нотаріуса в інтересах доньки з заявою про прийняття спадщини та дізналась, що спадкове майно складається виключно із гаражу №7 по вул.Леваневців (Спортивній), 25-а в м. Миколаєві.

Крім її доньки спадкоємцем померлого є донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 зазначала, що вищезазначений гараж був придбаний нею та її колишнім чоловіком під час перебування у шлюбі, у звязку з чим рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 30 листопада 2017 року за нею визнано право власності на ? частку вказаного майна.

Посилаючись на те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обовязки осіб, які не були залучені у справі, просила її апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Положеннями ст.41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.3 ЦПК України, в редакції на час подання позову, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 30 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач це особа, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, якщо вважає їх такими.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила субєктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Отже, позов предявляється особою, якій належить право вимоги, до особи, яка повинна відповідати за позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2007 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбав гараж №7 по вул.Леваневців (Спортивній), 25-а в м.Миколаєві загальною площею 29,7 кв.м. з підвалом загальною площею 6,9 кв.м.

На час придбання гаражу ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_5. Шлюб між ними тривав з 14 лютого 2004 року по 23 травня 2011 року.

21 січня 2016 року ОСОБА_3 помер.

Зі спадкової справи випливає, що з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися його доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_7, яка є відповідачем по справі, до 17 грудня 2003 року.

Відповідно до декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка 16 грудня 2016 року зареєстрована в Управлінні ДАБІ у Миколаївській області, гараж було реконструйовано ОСОБА_6: дата початку будівництва 11 листопада 2016 року, дата закінчення будівництва 05 грудня 2016 року. Загальна площа будівлі 88,3 кв.м (два поверхи та підвал).

Викладене свідчить, що позивач просить визнати за ним право власності на гараж, на який претендують в порядку спадкування доньки померлого ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також його колишня дружина ОСОБА_3 у звязку з його придбанням у період шлюбу.

Однак зазначених осіб до участі у справі залучено не було.

Таким чином, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно з п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частина 3 статті 3 вказаного Кодексу передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 4 частини 3 статті 376 ЦПК України регламентує, що порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки рішення суду скасовано, то відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_3, яка подала апеляційну скаргу, підлягає стягненню судовий збір в сумі 830 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його позову до ОСОБА_7 про встановлення факту правомірного перероблення гаражу та визнання права власності на нього

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 830 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

ОСОБА_10

Повний текст постанови складено 30 травня 2018 року.