АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Херсон

справа №666/6436/15-ц

провадження №22-ц/791/664/2018

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 05 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення збитків, заподіяних несвоєчасним нарахуванням коштів, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) про стягнення збитків, заподіяних несвоєчасним нарахуванням коштів, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що 10 квітня 2012 року ОСОБА_5 та Банком укладено договір про іпотечний кредит, за яким відповідач надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 650 000,00 грн. на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09 квітня 2032 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки. За договором поруки №12Р-018-013 від 10 квітня 2012 року поручителем за вищевказаним договором є позивач ОСОБА_6 29 листопада 2012 року ОСОБА_5 було здійснено платіж по квитанції №31667545 (#31667545) в сумі 36 774,50 грн., але зазначені кошти за вказаною квитанцією Банком не були зараховані в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року.

04 лютого 2013 року Банк надіслав позивачам вимогу про дострокове повернення кредиту, мотивуючи її тим, що за ними рахується заборгованість згідно з кредитним договором.

27 березня 2013 року Банком була видана довідка №46-11/11 від 15 березня 2013 року з якої вбачається, що 29 листопада 2012 року по квитанції №31676631 ОСОБА_5 було сплачено 15 000,00 грн., проте позивач вважає, що ця довідка не відповідає дійсності, і фактично 29 листопада 2012 року нею по квитанції №31667545, було сплачено 36 774,50 грн., а не 15 000,00 грн. (різниця 21 774,50 грн.).

У зв'язку з тим, що відповідач заперечував факт внесення ними коштів в сумі 36 774,50 грн, які дійсно були сплачені ними 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545, ОСОБА_5 07 травня 2013 року звернулася з позовом до Банку про захист прав споживача шляхом зарахування внесеної суми за кредитним договором та проведення перерахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2014 року, її позов задоволено та зобов'язано Банк зарахувати платіж по квитанції №31667545 (#31667545 ) від 29 листопада 2012 року як сплачений в сумі 36 774,50 грн. за договором про іпотечний кредит № 12Р-018 від 10 квітня 2012 року та провести відповідний перерахунок за договором.

Позивач вважає, що зазначене рішення суду Банком було виконано частково, а саме 13 березня 2014 року відповідачем було проведено платіж лише на суму 21 774,50 грн.

Таким чином неправомірними діями Банку, яке не зарахувало внесену позивачем суму 36 774,50 грн., яка дійсно була сплачена 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545, що підтверджено рішенням суду, яке вступило в законну силу, а також дії Банку щодо часткового зарахування коштів за рішенням суду в сумі 21 774,50 грн., була штучно створена заборгованість по сплаті платежів за договором і Банк неправомірно користувався вказаними коштами за період з 29 листопада 2012 року по 23 листопада 2015 року (по день звернення до суду).

Крім того, в результаті вищевказаних неправомірних дій Банку позивачам була заподіяна також моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок чого вони були змушені звертатись до суду за захистом своїх прав, мати витрати на судового експерта, оплату правової допомоги, витрачати час на численні судові засідання, відриваючись від роботи, сімї та звичних занять. У зв'язку з цим, у них погіршився психічний стан здоров'я, почали звертатись за медичною допомогою до лікарів

У зв'язку з наведеним позивачі просили стягнути з Банку на їх користь 44 262,97 грн. заборгованості у зв'язку з несвоєчасним та неповним зарахуванням внесених позичальником 29 листопада 2012 року коштів (яка складається з: 15 000,00 грн. кошти, внесені позичальником 29 листопада 2012 року; пені; 3% річних; інфляційних збитків), завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. кожному та понесені судові витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи в розмірі 9 578,70 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 12 853,20 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзивів на скаргу на адресу апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 10 квітня 2012 року між ОСОБА_5 та Банком укладено договір про іпотечний кредит №12Р-018, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 650 000,00 грн. на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09 квітня 2032 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, вул. Орджонікідзе, буд. 13-а, а ОСОБА_5 в свою чергу зобовязалась належним чином використати та повернути кредит в сумі 650 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 17,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.15-25).

29 листопада 2012 року ОСОБА_5 було здійснено платіж по квитанції №31667545 (#31667545) в сумі 36 774,50 грн. (а.с.31).

04 лютого 2013 року за №29-11/101 Банком направлено на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який є поручителем за укладеним кредитним договором, вимогу про дострокове повернення кредиту, відповідно до якої повідомлено, що станом на 04 лютого 2013 року позивачем не виконано взяті на себе зобовязання та недотримані умови, передбачені договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року, по своєчасному щомісячному погашенню кредиту (а.с.29,30).

Внесені позивачем кошти в сумі 36 774,50 грн. за вказаною квитанцією Банком не були зараховані в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року.

Згідно наявної в матеріалах справи заяви на переказ готівки №31676631 від 29 листопада 2012 року Банком зараховано сплачені ОСОБА_5 кошти в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит в сумі 15 000,00 грн. (а.с.184).

У звязку з незгодою щодо незарахування Банком суми коштів у повному розмірі, які були внесені ОСОБА_5 29 листопада 2012 року, остання звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2014 року у справі № 666/6383/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено, зобовязано Банк зарахувати платіж, внесений ОСОБА_5 по квитанції №31667545 (#31667545) від 29 листопада 2012 року, який сплачений в сумі 36 774,50 грн. за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року та провести відповідний перерахунок за договором (а.с.199-200, 201-202).

На виконання зазначених рішень суду 13 березня 2014 року Банк зарахував суму 21 774,50 грн. у рахунок платежу по квитанції №31667545 (#31667545) від 29 листопада 2012 року, що підтверджується меморіальним ордером від 13 березня 2014 року № 45415385 (а.с.183, 198).

На час розгляду справи ОСОБА_5 свої зобовязання по поверненню кредитних коштів виконала у повному обсязі про що свідчить довідка №26-09/270 від 14 липня 2016 року (а.с.347), а також службова записка головного бухгалтера філії АТ «Ощадбанк» від 28.11.2017 року №119.17/01-08/180 де зазначено, що позичальником ОСОБА_5 на виконання кредитних зобовязань за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року, 14 липня 2016 року було здійснено погашення боргу в сумі 731 017,48 грн., в тому числі: 646 406,36 грн. - погашення основного боргу; 76 679,40 грн. - погашення нарахованих відсотків; 4 829,00 грн. - погашення нарахованої пені; 905,55 грн. - погашення 3% річних від простроченого боргу; 2197,17 грн. - погашення витрат від інфляції (а.с.248).

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_5 вважала порушенням її прав безпідставне користування Банком 15 000,00 грн., які не були перераховані їй у рахунок погашення кредиту на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2014 року.

Колегія суддів, зясувавши усі обставини справи, дійшла висновку про обґрунтованість прийнятого судом рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, Банком при прийнятті платежу по квитанції №31667545 (#31667545) від 29 листопада 2012 року було зараховано лише 15 000.00 грн. 29 листопада 2012 року, а залишок суми в розмірі 21 774,50 грн. було зараховано після ухвали апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2014 року.

Зазначений висновок підтверджується актом службового розслідування АТ «Ощадбанк» від 09 квітня 2013 року, згідно якого комісією проведено службове розслідування по факту розбіжності даних АБС Барс по залишку простроченого боргу (договір про іпотечний кредит №12Р-018-013 від 10 квітня 2012 року, позичальник ОСОБА_5О.) з даними квитанцій про оплату наданих ОСОБА_5 в підтвердження сплати боргу, та встановлено, що 29 листопада 2012 року (о14-53 год). старшим контролером касиром сектору обслуговування фізичних осіб операційного відділу ОСОБА_7 було здійснено прибуткову операцію на суму 36 774,50 грн. (згідно заяви на переказ готівки від 29 листопада 2012 року №31667545 на суму 36 774,50 грн.) з погашення позичальником ОСОБА_5 суми основного боргу та нарахованих (прострочених) відсотків по ньому. Фактично, як свідчать пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_5, позичальником ОСОБА_5 було внесено до каси 15 000,00 грн. Невідповідність фактичної суми готівки, яка вказана у заяві на переказ готівки була помічена тільки під час зведення каси. Встановлено, що з 29 листопада 2012 року по 27 березня 2013 року мало місце приховування факту порушення вимог нормативних документів АТ «Ощадбанк» з боку операційно-касових працівників, що може призвести до фінансових втрат (а.с.33-35).

Також в мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2014 року (а.с.199-200) було встановлено той факт, що ОСОБА_5 визнавала дії Банку щодо часткового зарахування останнім платежу в сумі 15 000,00 грн. і що розбіжності між сплаченою нею сумою та зарахованою Банком сумою становить 21 774,50 грн. В резолютивній частині даного рішення зобовязано Банк здійснити відповідний перерахунок за договором з урахування квитанції №31667545 (#31667545) від 29 листопада 2012 року, що Банком 13 березня 2014 року і було виконано.

Посилання апелянтів на ту обставину, що кошти в сумі 15 000,00 грн., всупереч рішення суду від 04 лютого 2014 року, Банком не було зараховано в рахунок погашення заборгованості, не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки спірна сума Банком була зараховано 29 листопада 2012 року, але по іншій квитанції (№31676631) (а.с.184). З зазначеним фактом погоджувались і позивачі, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а саме в заяві від 28 березня 2013 року, вони визнавали, що Банком 29 листопада 2012 року були зараховані кошти в сумі 15 000,00 грн. по іншій квитанції, а різниця між сплаченою по квитанції ОСОБА_8 сумою та зарахованою Банком сумою становить 21 774,50 грн. (а.с.38). Зарахування Банком коштів в сумі 15 000,00 грн. по квитанції, відмінній від тої, яку видали працівники Банку ОСОБА_5, не суперечить «Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 з наступними змінами і доповненнями (ПВКО) (що застосовується до спірних правовідносин, які виникли станом на 2012 рік), згідно якого меморіальний ордер, за яким було зараховано Банком платіж в розмірі 15 000,00 грн. є платіжним розрахунковим документом, який було складено за ініціативою Банку для оформлення операції щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правових актів Національного банку України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було взяти до уваги висновок експерта №330/16 від 31 січня 2017 року (а.с.171-181), яким встановлено, що дійсна заборгованість банку у звязку з несвоєчасним та неповним зарахуванням внесених позичальником коштів 29 листопада 2012 року у сумі 36 774,50 грн. по квитанції №31667545 (#31667545) в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10 квітня 2012 року станом на 25 лютого 2016 року складає 44 262,97 грн., що свідчить про неправомірність дій Банку щодо неповного зарахування суми коштів, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Так, зазначений висновок експертом зроблено з урахуванням того, що Банком не в повному обсязі виконано рішення суду від 04 лютого 2014 року, а саме недоплачено коштів в сумі 15 000,00 грн. Проте при зазначеному дослідженні експертом не взято до уваги та не враховано платіж, який було проведено Банком 29 листопада 2012 року по меморіальному ордеру №31676631 в сумі 15 000,00 грн. Експерт під час складання свого висновку фактично досліджував виконання вказаного рішення суду, виходячи з відображення Банком у бухгалтерському обліку коштів в сумі 36 774,50 грн., сплачених по квитанції №31667545 (#31667545).

Слід зазначити, що твердження апелянтів про часткове виконання Банком рішення суду від 04 лютого 2014 року є безпідставним, оскільки ними не надано належних доказів його невиконання. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 зверталася до відповідних органів в порядку виконання рішення суду, що передбачено нормами чинного законодавства.

Твердження апелянта ОСОБА_9 щодо необґрунтованої відмови судом в частині задоволення його вимог також не знайшли свого підтвердження, оскільки ним не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили, що його права, як поручителя, або як чоловіка позичальника, є порушеними.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і стосовно необґрунтованої відмови суду у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів також вважає безпідставними як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову та в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 07 червня 2018 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: В.В.Майданік

ОСОБА_3