Справа № 462/5804/17
УХВАЛА

26 листопада 2018 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Юридичного департаменту Львівської міської ради, Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду», державного реєстратора Бацик Маряни Геннадіївни Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа: ЛКП «Сяйво» про визнання правочинів недійсними, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та втратили право на приватизацію житла,

встановив:

19 листопада 2018 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшло клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заявник в обґрунтування своєї заяви зазначає, що відповідачі за зустрічним позовом систематично чинять йому перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, а саме незаконно проникли в житлове приміщення, яке належить йому на праві особистої приватної власності, неправомірно перебували в ньому, пошкоджують його майно, систематично влаштовують скандали та провокують його своїми діями, чинять перешкоди в користуванні приміщеннями. Окрім цього, як зазначає заявник, позивачі за первісним позовом занесли в житлове приміщення речі з метою створення видимості їх проживання, які йому заважають.

З огляду на зазначене просить суд заборонити ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 чинити йому перешкоди в користування і розпорядженні житловим блоком № 2 в будинку № 83а по вул. Широкій у м. Львові та в користуванні комунальними послугами в цьому будинку, використанні наявних побутових приладів, зобовязати їх забрати особисті речі до вирішення справи та набрання рішенням законної сили.

Розглянувши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні такого з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За ч. 2 ст. 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Окрім цього позивачем за зустрічним позовом не подано суду доказів того, що відповідачі за зустрічним позовом чинять йому перешкоди у користуванні і розпорядженні житлом та в користуванні комунальними послугами будинку, в користуванні побутовими приладами тощо.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість необхідності застосувати заходи забезпечення позову, а самі по собі аргументи заяви вважає недоведеними.

Відтак, суд прийшов до висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

постановив:

Відмовити позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 в задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя/підпис/ ОСОБА_5

З оригіналом згідно.

Суддя: