Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/34/18
№ 2/733/135/18
Рішення

Іменем України

"12" березня 2018 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі :

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області про визнання права в порядку спадкування на довічне володіння земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею в порядку спадкування права довічного володіння земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що після смерті батька ОСОБА_3, 27 квітня 2017 року відкрилась спадщина на належне останньому право на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за № 20. Спадщину після смерті ОСОБА_3 вона прийняла своєчасно, але не може її належним чином оформити, внаслідок того, що вказаний державний акт був втрачений, що унеможливлено оформлення правовстановлюючих документів на успадковане право спадкодавця на вказану земельну ділянку. Просить визнати за нею право в порядку спадкування на довічне володіння земельною ділянкою.

В судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні 27 квітня 2017 року помер батько позивачки ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6) та копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). До складу спадщини входить право батька ОСОБА_3 на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за № 20, що був втрачений (а.с.10-11).

З наданих позивачкою суду документів вбачається, що ОСОБА_3 рішенням районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13 було надано земельну ділянку загальною площею 14,70 га, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області) у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства, та посвідчено Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 20 (а.с.10-11).

Чинним законодавством, зокрема Постановою Верховної Ради Української РСР від 05.12.1990 р. № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння.

Так, введеним в дію 15.03.1992 року Земельним кодексом Української РСР надання такого права, як право довічного успадковуваного володіння землею, не передбачалось, однак підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 № 220 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки, якщо самі цього не забажають.

Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, а згідно з ст.19 зазначеного Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 являються позивачка по справі та ОСОБА_4, але останній відмовився від належної йому частини спадщини.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 09 листопада 2005 року о 10 годині 30 хвилин склав заповіт на все належне йому майно на імя позивачки ОСОБА_5, який зареєстрований в реєстрі за № 162 секретарем виконкому Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області ОСОБА_6В.(а.с.5).

Позивачка, як спадкоємиця за заповітом, своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись до Ічнянської районної держаної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 250/2017 (а.с.9), вступила в управління та розпорядження спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки втрачений правовстановлюючий документ на земельну ділянку.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно із пунктами 10, 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфїтевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право довічною успадковуваного володіння землею, яке надано рішенням рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року за № 13, земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області) та надана для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за померлим 27 квітня 2017 року ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 4,19,76,81,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1218, 1235, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Законом України «Про фермерське господарство», введеним в дію 15.03.1992 року Земельним кодексом Української РСР суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за № 20 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер 27 квітня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш