Ухвала

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 766/11848/17

провадження № 61-45775ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти за порушення строків виконання грошового зобов'язання за період з 07 лютого 2014 року по 06 березня 2018 року в загальному розмірі 122 326,33 грн, з яких: інфляційні втрати - 111 165,33 грн; три проценти річних - 11 161 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2обґрунтовано тим, що вироком Суворовського районного суду міста Херсона від 08 листопада 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого часиною першою статті 121 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі, стягнуто на його користь 98 754,17 грн в рахунок відшкодування завданої шкоди. У зв'язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_1 вироку суду в частині відшкодування заподіяної злочином шкоди, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача вищевказані кошти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за порушення грошового зобов'язання у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення в загальному розмірі 113 980,87 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 2 844,07 грн.

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2018 року і направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення з відповідача грошових коштів за порушення строків виконання грошового зобов'язання за період з 07 лютого 2014 року по 06 березня 2018 року становить 122 326,33 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що ця справа має для нього виняткове значення, а також тим, що порушені ним у касаційній скарзі питання, зокрема щодо визначення строків порушення зобов'язання, моменту настання строку виконання зобов'язання, переривання строку, визначення вини кредитора у порушенні строків виконання зобов'язання, поставлення кредитором боржника у становище, що призвело до неможливості своєчасного виконання зобов'язання, встановлення початку строку порушення виконання зобов'язання за наявності клопотання про розстрочку виконання судового рішення мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки вони не були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 14-16цс18. Своєю правовою позицією, викладеною у постанові від 16 травня 2018 року, Верховний Суд фактично надав можливість кредиторам неодноразово звертатися до суду в порядку статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Питання початку строку порушення зобов'язання у даних справах Верховним Судом не врегульовано і при розгляді справи на нього увага не звертається. Вказану правову проблему необхідно вирішити для забезпечення формування єдиної правозастосовчої практики з додержанням прав та свобод всіх учасників процесу, а не лише позивача. Застосування апеляційним судом норм права у даній справі у тому вигляді, як це зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, фактично призвело до порушення балансу інтересів сторін у справі.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки практика застосування судами статті 625 ЦК України є усталеною, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 правові висновки щодо застосування цієї статті є зрозумілими, послідовними і такими, що не допускають неоднозначного тлумачення. Підстав для відступу від правової позиції Верховного суду не встановлено. Заявником не наведено переконливих аргументів для віднесення інших порушених ним у касаційній скарзі питань до таких, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Також Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук