Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/2612/17 Головуючий у 1-й інстанції: Курдюков В.М.
Провадження № 22-ц/778/1106/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Онищенка Е.А.

Крилової О.В.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Запорізької міської ради, Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання усиновлення недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Запорізької міської ради, Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання усиновлення недійсним

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період з 08.11.2008 року по 06.12.2011 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_6 Від шлюбу вони мають спільного сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2011 року шлюбні відносини між ними припинено. Після розлучення він виїхав жити до м. Києва, проте він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини, постійно намагався бачитись з сином, незважаючи на те, що колишня дружина постійно чинила йому перешкоди.

В 2015 році йому стало відомо, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2015 року його було позбавлено батьківських прав відносно сина.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2015 року було задоволено його заяву про перегляд заочного рішення, вищезазначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2015 року про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав було скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, в той час коли його незаконного було позбавлено батьківських прав, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про усиновлення його сина ОСОБА_7. Визнано ОСОБА_3 усиновлювачем дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд визнати усиновлення ОСОБА_7, яке було проведене на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 року усиновителем ОСОБА_3 на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 113.03.2015 року недійсним; поновити актовий запис про народження дитини № 116609 від 07.05.2009 року у Комунарському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (нині Комунарський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) шляхом зміни прізвища, та по - батькові дитини з «ІНФОРМАЦІЯ_2» на «ОСОБА_7», відповідно «батько - ОСОБА_5» та видати повторне свідоцтво про народження; стягнути на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу відповідно наявності квитанції.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано усиновлення ОСОБА_7, яке було проведене на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2015 року усиновителем ОСОБА_3 на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя недійсним.

Поновлено актовий запис про народження дитини №116609 від 07.05.2009 року у Комунарському відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шляхом зміни прізвища та по-батькові дитини з «ІНФОРМАЦІЯ_2» на ОСОБА_7», відповідно «батько - ОСОБА_5» та видати повторне свідоцтво про народження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір та витрати на правову допомогу відповідно до наявної квитанції.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров'я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини , якщо вона у зв'язку з віком або станом здоров'я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім'ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Відповідно до ст. 236 СК України, усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною. Якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення); якщо воно було проведене на підставі підроблених документів; у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу; якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, суд, відповідно до ч. 1, 2 ст. 236 СК України обов'язково визнає усиновлення недійсним, якщо воно було здійснене без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, що виникають унаслідок усиновлення (фіктивне усиновлення).

У відповідності зі ст. 237 СК України усиновлення, визнане недійсним, анулюється з моменту його здійснення, у разі визнання усиновлення недійсним припиняються права та обов'язки, які виникли раніше і встановлені законом для усиновлювача, його родичів та усиновленої дитини, відновлюються права та обов'язки між дитиною, її батьками та іншими родичами за походженням, відновлюються прізвище, ім'я та по батькові дитини, які вона мала до усиновлення.

Виходячи з аналізу зазначених приписів законодавства, визнання усиновлення недійсним - це припинення відносин, які виникають із факту усиновлення на майбутній час, якщо цього потребують інтереси дитини на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Згідно ст. 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювачі, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як було встановлено судом, в період з 08.11.2008 року по 06.12.2011 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6

Від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2015 року за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 було позбавлено батьківських прав (а.с. 8-9).

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 року було задоволено заяву ОСОБА_11 про усиновлення дитини ОСОБА_7 (а.с. 14-15)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2015 року заочне рішення від 13.03.2015 року було скасовано.(а.с. 10)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 року за позовом ОСОБА_6 було відмовлено в позбавленні батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_7, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.07.2017 року (а.с. 11-13, 23-24)

З наведеного вбачається, що усиновлення ОСОБА_7 відбулося без згоди ОСОБА_5, оскільки він був позбавлений батьківських прав на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2015 року.

Проте, згодом після усиновлення рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 було скасовано, а в подальшому безпідставність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_7 була встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 року.

Таким чином, хоча на момент прийняття судового рішення про усиновлення батько дитини ОСОБА_5 був позбавлений батьківських прав і формально не було необхідності в його згоді на усиновлення, однак згодом рішення про позбавлення його батьківських прав було скасовано і на сьогоднішній день ОСОБА_5 поновлений в батьківських правах з часу позбавлення батьківських прав.

Отже, наведені обставини виключають можливість усиновлення дитини ОСОБА_3, оскільки дві особи не можуть мати батьківських прав щодо дитини.

З урахуванням наведеного колегія вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що батьківські права позивача, який є біологічним батьком ОСОБА_7 є природними та мають пріоритет над правами відповідача ОСОБА_3 відносно дитини, яких він набув на підставі рішення суду про позбавлення бітьківських прав ОСОБА_5, яке згодом було скасовано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу апеляційною ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 грудня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 31.05.2018 року

Головуючий:

Судді: