Справа № 530/1382/17
Номер провадження 2/530/102/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретар Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення способу спілкування з дитиною,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення способу спілкування з дитиною.

ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області із вказаною позовною заявою. Просив визначити йому наступний порядок спілкування з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: з 17 години пятниці до 15 години неділі кожного тижня за адресою його проживання вул. Грушівка, 38, с. Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області чи за адресою проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3: вул. Садова, 41, с. Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області; щорічно в день його народження - 23 серпня з 10 год. по 13 год.; спільний відпочинок ОСОБА_1 - з сином для оздоровлення дитини не менше одного літнього місяця за попереднім погодженням з ОСОБА_2; безперешкодне відвідування ОСОБА_1 - сина у період хвороби та в день народження дитини (08 вересня).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених в позові.

ОСОБА_2 та її представник, адвокат ОСОБА_7, позовні вимоги визнали частково. Представник ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_8, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з відсутністю предмета спору, а провадження по цивільній справі закрити.

Представник органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації ОСОБА_9 підтримала позовні вимоги та надала пояснення щодо перешкоджання зі сторони відповідачки в спілкуванні з батьком та порушення прав батька в цій частині зі сторони ОСОБА_2. Також добавила, що нею приймалися всі міри для врегулювання даного спору, але відповідач ігнорувала всі вимоги та не давала позивачу дітей для спілкування.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Заслухавши сторони та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У ч. 2 ст. 24 Конституції України зазначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У ст. 51 Конституції України зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, 17.05.2010 р. було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, 26.06.2017р.н. Вказані обставини були визнані всіма учасниками судового процесу та не підлягали доказуванню згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Не зважаючи на те, що шлюб не розірваний, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбні відносини припинили та проживають окремо. Діти ОСОБА_11 та Андрій проживають разом з відповідачкою, що останньою не заперечується.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 31.08.2017р. № 8/2, було вирішено визначити години спілкування ОСОБА_1 з малолітньою дитиною з 17 години пятниці до 15 години неділі кожного тижня за попередньою домовленістю з мамою дитини (а.с. 13). Вказане рішення є чинним, відповідачкою не оскаржувалося. З витягу з протоколу № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області від 31.08.2017р., який надано представником третьої особи під час своєї доповіді, для підтвердження своїх слів вбачається, що на засіданні комісії вирішувалося питання доцільності визначення годин спілкування батька зі старшим сином за місцем проживання батька, за попередньою домовленістю з матірю дитини.

Як пояснив суду позивач ОСОБА_12, він бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, але відповідачка не дає дитину, блокує телефон. Ним неоднократно викликалися з даного приводу представники правоохоронних органів. Вказане було визнано відповідачкою в судовому засіданні.

Як пояснили суду треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_13 (баба та дід малолітнього ОСОБА_5), відповідачка з літа перестала давати позивачеві дитину, влаштовує сварки в присутності дитини, тоді коли ОСОБА_1 приїздить з ним побачитися.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25.09.2017р., складеного на житло за адресою: вул. Грушівка, 38, с. Бобрівник, Зіньківського району Полтавської області, власником якого є ОСОБА_1, позивач по справі та де останній проживає й зареєстрований, житло газифіковано, централізоване водопостачання. Будинок знаходиться в гарному стані, охайний. Є всі необхідні предмети та меблі побутового вжитку в достатній кількості наявні запаси харчових продуктів. На той час велися ремонтні роботи для покращення житлово-побутових умов (а.с.17).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.01.2018р., затвердженого начальником служби у справах дітей ОСОБА_9, складеного на підставі звернення Зіньківського райсуду Полтавської області, житло за адресою: вул. Грушівка, 38, с. Бобрівник, Зіньківського району Полтавської області, власником якого є позивач по справі та де останній проживає й зареєстрований, в житлі наявне водовідведення, газове опалення, температурний режим - 20?, є умови для відпочинку, навчання дітей, наявні всі необхідні речі побутового вжитку; запаси харчування в необхідній кількості; наявне підсобне господарство. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: наявне місце для перебування дитини, є дитячі меблі, дитячі іграшки. Стосунки в сімї: батько дітей має всі можливості та бажання спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні. Висновки та результати перевірки: за місцем проживання ОСОБА_1 наявні умови для перебування та проживання дітей.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України "Про охорону батьківства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст.7,141,149 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вищевказаної Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України ). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Враховуючи вказані обставини , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в іншій частині позовних вимог, на думку суду слід відмовити, оскільки такі вимоги не грунтуються на вимогах закону.

Перш за все суд звертає увагу на те, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі батька у спілкуванні та вихованні сина.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ч.2 ст.16 ЦК України).

Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Суд враховує, що малолітня дитина сторін з вересня 2018 року буде йти до школи, тому з урахуванням інтересів дитини необхідно визначити ОСОБА_1, наступний порядок спілкування з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: - з 17 години пятниці до 12 години неділі кожного тижня за адресою його проживання - вул. Грушівка, 38, с. Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області.

Стосовно позовної вимоги щодо спілкування позивача з сином за адресою проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3: вул. Садова, 41, с. Бобрівник, Зіньківського району, Полтавської області, суд зауважує наступне.

Згідно із ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

У разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

За правилами ст.257 ч.1,2 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Таким чином, бабуся та дідусть дитини мають право згідно з законом спілкуватися зі своїм внуком.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було заявлено в даному спорі окремих позовних вимог, як не було надано доказів того, що вони зверталися до органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування з внуком (внуками). Тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Це не позбавляє права ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернутися з окремим позовом до суду у випадку порушення їхніх прав як баби та діда.

Щодо позовної вимоги в спільному відпочинку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_11 для оздоровлення дитини не менше одного літнього місяця за попереднім погодженням з ОСОБА_2, суд зазначає, що такий період відпочинку є невиправдано тривалим. Зокрема, за твердженням відповідача (матері дитини), з вересня 2018 року дитина почне відвідувати школу. Тобто, в разі перебування дитини тривалий час на відпочинку поза межами звичайного місця проживання дитини, дитина фактично буде позбавлена можливості належним чином підготуватися до нового учбового року за участю матері, зокрема придбати необхідний одяг, канцелярські товари, підручники, книги тощо.

В сенсі зазначеного вище, суд вважає за доцільне звернути увагу на судову практику Європейського суду з прав людини при вирішенні аналогічної категорії цивільних справ.

З п. 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року вбачається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v.Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

Зокрема, ст. 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports of Judgments and Decisions 1996ІII, с. 10081009, п. 78).

Суд, враховуючи відносини, які на даний час склалися між сторонами, вважає, що встановлення способу спілкування позивача із дитиною за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини, що в свою чергу призведе до порушення права дитини на спілкування з батьком.

Таким чином під час розгляду справи судом не встановлено обставин або підстав для обмеження позивача у спілкуванні з дітьми.

На підставі вищевикладеного, враховуючи позицію органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, виходячи з відсутності доказів негативного впливу батька на дитину, рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, інтересів дитини, її віку, наявності належних умов для спілкування батька з дитиною, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне визначити наступні способи участі батька у спілкуванні та вихованні його дитини: наступний порядок спілкування з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1:- з 17 години пятниці до 12 години неділі кожного тижня за адресою його проживання - вул. Грушівка, 38, с. Бобрівник, Зіньківського району Полтавської області; щорічно в день народження ОСОБА_1 - 23 серпня з 10 год. по 13 год..

А в період хвороби ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в день народження дитини 08 вересня за попереднім погодженням з ОСОБА_2.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

На основі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 30, 228-229, 258, 263-268, 354 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір",суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адіміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення способу спілкування з дитиною задовольнити частково.

Визначити, ОСОБА_1, наступний порядок спілкування з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- з 17 години пятниці до 12 години неділі кожного тижня за адресою його проживання - вул. Грушівка, 38, с. Бобрівник, Зіньківського району Полтавської області;

- щорічно в день народження ОСОБА_1 - 23 серпня з 10 год. по 13 год.;

- у період хвороби ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та в день народження дитини 08 вересня за попереднім погодженням з ОСОБА_2.

Стягти із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючої, жительки м.Зіньків, вул.. Гоголя, 109, Полтавської області, НОМЕР_1, виданий 15.07.2010 року Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області, код НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, код платника податку НОМЕР_3 320 гривень судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Написано власноручно.

Повний текст рішення виготовлено 02.02.2018 р.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_14

секретар: Н.І.Бедюх