Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 212/9980/14-ц

провадження № 61-13531св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар ІринаМихайлівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року у складі судді Пустовіт О. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року у складі колегії суддів: Братіщевої Л. А., Грищенко Н. М., Соколан Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу (далі - ДМНО) Бондар І. М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивували тим, що 11 червня 2008 року закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТБ Банк», та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № МL-311/114/2008, відповідно до умов якого останній отримав у строкове та оплатне користування грошові кошти у розмірі 28 270 доларів США строком із 11 червня 2008 року до 11 червня 2018 року зі сплатою відсотків: фіксована ставка у розмірі 5,49 % річних + плаваюча відсоткова ставка FIDR.

З метою забезпечення повернення кредиту між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 11 червня 2008 року № РМL-11/114/2008 (предмет іпотеки - належна їм на праві власності квартира АДРЕСА_1).

19 вересня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (далі - Жовтневий ВДВС Криворізького МУЮ; ВДВС) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 вересня 2014 року, зі змісту якої їм стало відомо про те, що на примусовому виконанні у ВДВС знаходиться виконавчий напис № 7307, виданий 14 березня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І. М., про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, де стягувачем зазначене ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Зазначали, що нотаріус неправомірно вчинив такий напис з огляду на відсутність державної реєстрації заміни стягувача, як іпотекодержателя.

Крім того, нотаріус у порушення пункту 2.3 Глави 16 Розлілу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, не перевірив, чи надсилав іпотекодержатель іпотекодавцям письмові повідомлення-вимоги про усунення порушення за 30 днів до вчинення виконавчого напису та чи отримували вони такі повідомлення.

Ураховуючи наведені обставини, просили позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено.

Суди зробили висновок про те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса відповідає усім вимогам чинного законодавства.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у якій вони, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення їхнього позову.

Вважають, що суди не врахували тієї обставини, що договір про відступлення права вимоги від 07 липня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна», згідно з яким останнє набуло права вимоги за іпотечним договором, не пройшов обов'язкової державної реєстрації, у зв'язку з чим воно не мало права звертатися до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису.

Зазначають, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом за відсутності письмових повідомлень про отримання боржником та іпотекодавцями поштових відправлень з листами-вимогами про усунення порушень кредитного договору.

Крім того, на переконання заявників, сума кредитної заборгованості не є безспірною. Поза увагою судів залишився факт здійснення позичальником платежу від 22 квітня 2013 року.

Від приватного нотаріуса ДНМО Бондар І. М. надійшли пояснення, у яких вона просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 212/9980/14-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлені наступні обставини.

11 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № МL-311/114/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 28 270 доларів США, зі встановленням фіксованої відсоткової ставки 5,49 % річних і плаваючої відсоткової ставки FIDR строком до 11 червня 2018 року.

Того ж дня, 11 червня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк уклав із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір іпотеки № РМL-311/114/2008, відповідно до умов якого вони передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 лютого 2008 року № Ж 203, виданим органом приватизації управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області, належить іпотекодавцям на праві приватної власності.

20 березня 2008 року предмет іпотеки зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу за № 269П-462-462, реєстраційний номер 22579608.

29 червня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 11 червня 2008 року № МL-311/114/2008.

Відповідно до Додатку № 1 до цього договору ТОВ «ОТП Факторинг України» передано та відступлено сукупність прав, належних ПАТ «ОТП Банк» за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно

07 липня 2010 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І. М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 6231 вказаний договір про відступлення права вимоги.

14 жовтня 2013 року приватний нотаріус ДМНО Бондар І. М. здійснила виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - вищезазначену квартиру, запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 239 100 грн 89 коп., який позивачі просили визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (частина перша статті 7 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису), безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Переліку (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Установлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало нотаріусу оригінал договору іпотеки, копію кредитного договору, розрахунок заборгованості за кредитним договором та досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, на підставі яких він вчинив оспорюваний виконавчий напис, зазначивши, що строк, за який провадиться стягнення, з 11 червня 2008 року до 07 липня 2010 року.

У зв'язку з наведеним доводи заявників у касаційній скарзі про невідповідність розміру заборгованості та неврахування квитанції оплати кредитної заборгованості від 22 квітня 2013 року не свідчать про неправомірність дій нотаріуса, оскільки він вирішував питання про звернення стягнення на нерухоме майно за інший період, що передував даті проведення чергової оплати, відповідно до поданих товариством документів.

Не знайшли свого підтвердження також аргументи скарги про те, що договір відступлення права вимоги від 07 липня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не пройшов обов'язкової державної реєстрації, оскільки такі посилання спростовуються наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої іпотекодержателем за договором іпотеки від 11 червня 2008 року на підставі вищевказаного договору відступлення права вимоги є ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Крім того, необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення та надіслання досудової вимоги. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направляло позивачам відповідні листи-вимоги від 08 квітня 2013 року за вих. № № 08.04.2013/145, 08.04.2013/146, 20021, що підтверджується описом вкладення в цінні листи перевіреним співробітником поштового відділення та засвідченим відтиском штампу ЦОКК-1 від 13 квітня 2013 року. На кожному описі вкладення в цінний лист міститься прізвище отримувача та найменування предмета вкладення.

За таких обставин суди попередніх інстанцій, правильно застосувавши положення матеріального права, з додержанням норм процесуального права, зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову у зв'язку з тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовтневого районного міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат