У Х В А Л А

Справа № 377/4/15-ц&?п;

Провадження № 2-во/377/4/18

29 листопада 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі заяву позивача ОСОБА_2 - про виправлення описки у судовому рішенні суду,

У С Т А Н О В И В :

23 листопада 2018 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про виправлення описки у судовому рішенні від 16 березня 2015 року по цивільній справі №377/4/15-ц, провадження № 2/377/50/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частини житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться в спільній частковій власності, зазначивши у абзаці 6 резолютивної частини рішення суду: « Виділити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку 0,0243га на кадастровому плані обмежену точками 1;2;3;4;5;6;7, яка знаходиться за адресою: м.Славутич Київської області, Вільнюський квартал будинок № 26», замість неправильного застосування терміну: «Виділити в користування… …земельну ділянку….».

Заява обґрунтована тим, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 жовтня 2012 року № 2/1023/171/12, П№ 1023/376/12 (далі «Рішення суду-1»),яке залишено в силі рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частку домоволодіння № 26 по вул. Вільнюський квартал у м. Славутич,а також на 1/3 частку земельної ділянки на якій розташовано будинок. Інші дві третини будинку та дві третини земельної ділянки суд визнав такими, що належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та її внучці ОСОБА_5. ОСОБА_2 12 серпня 2014 року звернувся до Славутицького міського суду Київської області з позовною заявою про виділ в натурі частини Будинку та земельної ділянки, на якій розташовано будинок, відповідно до пропорцій, встановлених Рішенням суду-1. По цій заяві судом було порушено справу № 377/4/15-ц П №2/377/50/15). 4 березня 2015 року позивач ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги в числі яких (в пункті 3 прохальної частини) просив суд: «Виділити в натурі ОСОБА_2 частину присадибної земельної ділянки площею 0,0243га обмежену на Кадастровому плані земельної ділянки (а/с 19) точками: 1; 2; 3; 5; б, 7.». Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року по справі № 377/4/15-ц П№2/377/50/15) (далі «Рішення суду-1»), позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Рішення вступило в силу. В описовій частині Рішення-2, суд послався на те, що Рішенням-1 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 Будинку і право власності на 1/3 земельної ділянки. Виходячи з цього суд (в частині земельної ділянки) прийшов до висновку (у передостанньому абзаці мотивувальної частини Рішення суду), що: «...позовні вимоги позивача про виділ йому в натурі 1/3 частини присадибної земельної ділянки, площею 0,0243га, обмежену на Кадастровому плані земельної ділянки точками 1; 2; 3; 5; б; 7 підлягає задоволенню». Тобто у мотивувальній частині Рішення суду-2 йшлося про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на названу вище частину присадибної земельної ділянки, бо Рішенням суду-1 за ОСОБА_2 визнавалося якраз право власності на 1/3 земельної ділянки. Однак, незважаючи на правильне трактування наведеного питання у мотивувальній частині Рішення суду-2, у її резолютивну частину вкралася помилка: Замість формулювання: «Виділити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку 0,0243га на кадастровому плані обмежену точками 1; 2; 3; 5; 6;7, яка знаходиться за адресою м. Славутич, Київської області, Вільнюський квартал, будинок 6», суд помилково написав: «Виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку 0,0243га на кадастровому плані обмежену точками 1; 2; 3; 5; 6; 7, яка знаходиться за адресою м. Славутич, Київської області, Вільнюський квартал, будинок 6.». Зважаючи на те, що Рішення суду-2 є похідним від Рішення суду-1, а Рішенням суду-1 названа земельна ділянка була передана ОСОБА_2 у власність, то і в резолютивній частині Рішення суду-2 повинно міститися формулювання: «Виділити у власність ...»,а не формулювання «Виділити в користування...». Крім того, застосування юридичного терміну: «у користування» безпідставно звужує права ОСОБА_2 на використання цієї земельної ділянки в порівнянні з терміном «у власність». Бо, згідно ст. 317 ЦК України,термін «власність» передбачає можливість: володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, а термін «користування», передбачає тільки можливість користуватися нею без права володіти і розпоряджатися цією земельною ділянкою, тому на підставі викладеного просить виправити описку допущену у абзаці 6 резолютивної частини Рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року по справі №377/4/15-ц (провадження №2/377/50/15),яка полягає у застосуванні неправильного терміну: «Виділити в користування... земельну ділянку», замість правильного терміну «Виділити у власність... земельну ділянку». Правильна редакція абзацу 6 резолютивної частини Рішення повинна формулюватися так: «Виділити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку 0,0243 га на кадастровому плані обмежену точками 1;2;3;4;5;6;7, яка знаходиться за адресою м. Славутич, Київської області, Вільнюський квартал, будинок № 26.».

В судове засідання сторони не з»явились, про день слухання справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з»явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.269 ЦПК суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи, виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Встановлено, що 05 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ в натурі частини житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться у спільній частковій власності, в якій просив визнати за ним право власності на житлову кімнату № 4 площею 17 кв.м на першому поверсі житлового будинку розташованого за адресою; м. Славутич, Вільнюський квартал, 26, також визнати за ним право приватної власності на наступні нежитлові приміщення житлового будинку розташованого за адресою; м. Славутич, Вільнюський квартал, 26: на першому поверсі: Приміщення № 1 (коридор першого поверху площею 1.4 кв.м)., виділити йому приміщення № 5, S = 8,5 кв.м; в приміщенні № б(кухня) S = 11,3 кв.м виділити суцільною стіною приміщення №6*, S = 2,75 кв.м ; у підвалі: в приміщенні III площею 38 .70 кв.м відділити суцільною стіною приміщення № III*, площею 22,0 кв.м яке виділити йому; виділити йому приміщення № IV, площею 11,4 кв.м.; виділити йому приміщення № V, площею 6,1 кв.м.; в приміщенні № І, площею 7.8 кв.м відділяється суцільною стіною. Площа приміщення № І* - 1,6 кв.м. яке виділити йому. Визнати за ним право приватної власності на 1/2 господарчої будівлі та паркану на території прилеглій до котеджу Вільнюський квартал, 26, прийнятих в експлуатацію рішенням Славутицької міської ради № 569 від 11.09.2008 р., визнати за ним право приватної власності на 1/3 присадибної ділянки біля житлового будинку розташованого за адресою: м. Славутич, Вільнюський квартал, 26, площею 0,0243га., визнати його законним власником гаража 24/24 у Обслуговуючому кооперативі гаражів «Протон», визнати його законним власником гаража 33 в Гаражному кооперативі «Прип»ять».

Ухвалою від 22 січня 2015 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 04 березня 2015 року.

04 березня 2015 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання права приватної власності на ? господарської будівлі та паркану на земельній ділянці та щодо визнання власником гаража 24/24 у Обслуговуючому кооперативі гаражів «Протон» і гаража № 33 в «Прип»ять».

Ухвалою від 04 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2, права приватної власності на 1/2 господарчої будівлі та паркану на території прилеглій до котеджу Вільнюський квартал, 26, прийнятих в експлуатацію рішенням Славутицької міської ради № 569 від 11.09.2008 року, та вимоги визнання ОСОБА_2, законним власником гаража 24/24 у Обслуговуючому кооперативі гаражів «Протон», та гаража 33 в Гаражному кооперативі «Прип'ять» залишено без розгляду.

04 березня 2015 року ОСОБА_2 подав до суду уточнену позовну заяву з вимогами провести виділ частки в натурі із спільної часткової власності на будинок розташований за адресою: м.Славутич Київської області Вільнюський кв-л б.26 і виділити ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності житлові приміщення № 4 (17,00 кв.м), нежитлові приміщення № 1 (1,4 кв.м), №5 (8,5 кв.м), частину приміщення № 6 (2.75 кв.м). Для здійснення варіанта виділення долів в натурі ОСОБА_2 необхідно провести побудову суцільної стіни, розділити приміщення № 6 )11,3кв.м) частину приміщення (2,75 кв.м). Виділити ОСОБА_2 підвальне приміщення І (1,6 кв.м) та підвальне приміщення ІІІ площею 22,0 кв.м, IV площею 11,4 кв.м, V площею 6,1 кв.м. Виділити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0243га на кадастровому плані обмежену точками 1,2,3,4,5,6,7.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Проведено виділ частки в натурі із спільної часткової власності на будинок розташований за адресою м. Славутич, Київської області, Вільнюський кв-л б.26 і виділити ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності житлові приміщення №4 (17,00кв.м.) нежитлові приміщення: №5 (8,5 кв.м), частину приміщення №1(1,9 кв.м.) частину приміщення №6 (2,75кв.м.). Для здійснення варіанта виділення долі в натурі ОСОБА_2 необхідно провести побудову суцільної стіни, розділити частину приміщення №6 (2,75кв.м.), та частину приміщення №1 (1,9 кв.м.).

Виділено ОСОБА_2 підвальне приміщення №ІІІ, загальною площею 38,7 кв.м. Зобов,язано ОСОБА_2 закрити дверний пройом між приміщеннями №6 і №8; закрити дверний пройом підвальне приміщення між приміщеннями №ІІІ і №І. Виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку 0,0243га на кадастровому плані обмежену точками 1,2,3,5,6,7, яка знаходиться за адресою м. Славутич, Київської області, Вільнюський кв-л б.26.

Рішення суду набрало законної сили 27.03.2015 року.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Питання про внесення виправлень може бути вирішено судом, що ухвалив рішення, як із власної ініціативи, так і за заявою осіб, які беруть участь у справі, і незалежно від того, чи виконано рішення, але в межах установленого законом строку, протягом якого воно може бути пред'явлено до примусового виконання. Внесення виправлень у судове рішення, яке не підлягає примусовому виконанню, строком не обмежено.

Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

Зазначене у заяві ОСОБА_2 за своїм змістом не є опискою, оскільки фактично ставиться питання про внесення змін до судового рішення, що не входить до повноважень суду, який ухвалив рішення.

З огляду на викладене, заява про виправлення описки у рішенні суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 269 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2про виправлення описки у судовому рішенні - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд протягом пятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_6