Справа № 345/857/18
Провадження № 22-ц/4808/303/18
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретарів Петріва Д.Б., Турів О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1

представника Комунального підприємства ЖЕО №1 - Стасюк Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року та ухвалу Калуського міськрайонного суду від 19 жовтня 2018 року в складі судді Миговича О.М., у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Комунального підприємства ЖЕО №1 про примусове виконання обов»язку щодо списання заборгованості за надані послуги,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що проживають в квартирі, по АДРЕСА_1, яка знаходиться на балансі КП «ЖЕО №1» з яким у квітні 2013 року ОСОБА_1 уклала договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У зв»язку з наявною заборгованістю перед КП «ЖЕО №1» за надані послуги з травня 2017 року їм було відмовлено у призначенні субсидії.

З врахуванням наведеного просили суд, визнати нараховану КП «ЖЕО №1» заборгованість на її абонентському рахунку НОМЕР_1 за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 3430,88 грн за період з 01.05.2014 року по 30.04.2017 року як безпідставно нараховану та зобов»язати КП «ЖЕО №1» списати її за строками позовної давності.

Позивачі просили визнати право ОСОБА_3 на отримання житлової субсидії та зобов»язати Управління соціального захисту населення Калуської міської ради призначити ОСОБА_3 житлову субсидію з 01.05.2017 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 21 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині позовних вимог про зобов»язання Управління соціального захисту населення Калуської міської ради призначити ОСОБА_3 житлову субсидію з 01.05.2017 року - залишено без розгляду.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до КП «ЖЕО №1» про примусове виконання обов»язку щодо списання заборгованості за надані послуги відмовлено.

12 жовтня 2018 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, з приводу визнання нарахованої КП «ЖЕО №1» заборгованості на їхньому абонентському рахунку НОМЕР_1 за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 3430,88 грн. за період з 01.05.2014 року по 30.04.2017 року як безпідставно нараховану та зобов»язати КП «ЖЕО №1» списати надуману заборгованість за строками позовної давності та зобов'язати зробити перерахунок з 01.05.2014 року по 30.04.2017 року згідно договору між КП «ЖЕО №1» та ОСОБА_1 а також визнати право ОСОБА_3 що проживає в АДРЕСА_1 на отримання житлової субсидії з 01.05.2017 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19 жовтня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року та ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 подали апеляційні скарги в яких посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права просять скасувати оскаржувані рішення та ухвалу.

В апеляційній скарзі на рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року позивачі зазначили, що КП «ЖЕО №1» надало неправдиву інформацію щодо зазначеної суми боргу в розмірі 3458,21 грн станом на 1.05. 2014 року, оскільки борг нараховано за п»ять з половиною років.

Суд не перевірив достовірність довідки надану КП «ЖЕО №1» щодо заборгованості, яку нараховано відповідачем, не розглянув письмові докази надані позивачами, що підтверджують відсутність заборгованості станом з 01.05.2014 по 30.04.2017 року.

Згідно Єдиного реєстру боржників фізичних осіб за житлово-комунальні послуги, що за вказаними параметрами запису в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня.

В апеляційній скарзі на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 зазначили, що суд відмовляючи в ухваленні додаткового рішення про визнання права на призначення житлової субсидії з 01.05.2018 року суд проігнорував вимоги, які мали значення для правильного вирішення справи, апелянт просила ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала доводи поданих апеляційних скарг з наведених у них мотивів.

Представник Комунального підприємства ЖЕО №1 - Стасюк Н.П. заперечила доводи апеляційної скарги посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що відсутні визначені законом підстави для визнання заборгованості ОСОБА_1, ОСОБА_3 за надані послуги безпідставною та зобов»язання до списання з особового рахунку з підстав, зазначених позивачем у позові.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_2. Будинок, у якому проживають позивачі перебуває на балансі КП «ЖЕО №1».

12 квітня 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 з однієї сторони та КП «ЖЕО №1» в особі директора Підлужного Т.Є. з іншої сторони було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Предметом вказаного договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд, в тому числі і прибудинкової території у житловому будинку по АДРЕСА_2.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30.10.2013 року задоволено частково позов ЖЕО№1 - стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «ЖЕО №1» заборгованість за утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, яка станом на 30 травня 2013 року становить 1007,20 грн.

26.05.2017 року Калуським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО №1» заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - 3372,49 грн. боргу за період з 01.05.2014 року по 30.05.2017 року.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.07.2018 року вищезазначений судовий наказ скасовано та роз»яснено стягувачу «КП ЖЕО №1» право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку.

Позивачі пред»явили позов про примусове виконання відповідачем обов»язку щодо списання заборгованості за надані послуги як безпідставно нараховану та списати її за строками позовної давності посилаючись на те, що згідно інформації наданої Управлінню соціального захисту населення Калуської міської ради про наявність заборгованості на особовому рахунку в КП «ЖЕО №1» за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 3430.88 грн - з 01.05.2017 року їм не була призначена субсидія.

Відповідно до укладеного 12 квітня 2013 року між позивачкою ОСОБА_1 з однієї сторони та КП «ЖЕО №1» в особі директора Підлужного Т.Є. з іншої сторони договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - між сторонами існують договірні зобов»язання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання, згідно ч.1,2 ст. 598 ЦК України, припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Позивачі фактично пред»явиали позов про припинення їх зобов»язання в частині обов»язку здійснити оплату за надані відповідачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період за межами трьохрічного строку позовної давності.

Згідно норм ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Наслідки спливу позовної давності передбачені положеннями ст. 267 ЦК України відповідно до якої особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи із змісту вищезазначених положень закону, позивач ОСОБА_1 вправі заявити про застосування позовної давності у разі пред»явлення до неї позову про стягнення заборгованості за надані послуги, однак відповідач ЖЕО №1 таких вимог в порядку позовного провадження до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не пред»являв, натомість вимоги боржника про примусове списання відповідачем заборгованості за період за межами трьохрічного строку позовної давності є необґрунтованими.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим письмовим доказам на підтвердження відсутності заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2013 року по 31.12. 2017 року, колегія суддів виходить з наступного.

Із представленого відповідачем розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1, особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що розрахунок заборгованості здійснено виходячи із розміру щомісячної плати за надані послуги починаючи з травня 2013 року у розмірі 73,22 грн., при цьому відповідачем у даному розрахунку не відображено те, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 30.10.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «ЖЕО №1» заборгованість за утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, яка станом на 30 травня 2013 року становить 1007,20 грн., а тому заборгованість станом на 30.05.2013 року складає 1007,20 грн. а не 2911,37 грн.

Із розрахунку ОСОБА_1 вбачається, що позивач при проведенні розрахунку по оплаті за надані послуги виходила із розміру щомісячної плати за надані послуги згідно укладеного договору у розмірі 51,68 грн., разом з тим заборгованість за утримання будинку і споруд та прибудинкових територій згідно вищезазначеного рішення суду у будь-якому разі становить станом на 30 травня 2013 року - 1007,20 грн. перевіряючи правильність розрахунку заборгованості за надані послуги виходячи із щомісячного тарифу 51,68 грн борг станом на травень 2017 року складає 465, 67 коп. ОСОБА_1 у представленому розрахунку не врахувала нарахування боргу та оплати за надані послуги за період з червня 2013 року по травень 2014 року, у зв»язку з чим позивач дійшла помилкового висновку про наявність у неї переплати за надані послуги у сумі 861,16 грн. Крім того апелянт у засіданні апеляційного суду підтвердила, що суми по оплаті за надані послуги в період з травня 2014 року по жовтень 2014 року стягувалися на підставі рішення суду з її пенсії.

Таким чином судом встановлено, що станом на травень 2017 року у позивача наявна заборгованість за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, а тому її вимоги про визнання заборгованості ОСОБА_1, ОСОБА_3 за надані послуги безпідставною та зобов»язання до списання з особового рахунку заборгованості за надані послуги станом на травень 2017 року що дає право позивачам права на отримання житлової субсидії є необґрунтованими.

Не заслуговують на увагу доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивачів про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається із змісту ухваленого судового рішення у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про примусове виконання обов»язку щодо списання заборгованості за надані послуги відмовлено, а відповідно до поданих заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд залишив без розгляду позов в частині вимог про зобов»язання Управління соціального захисту населення Калуської міської ради призначити ОСОБА_3 житлову субсидію з 01.05.2017 року.

Таким чином з приводу заявлених позивачами позовних вимог судом ухвалено рішення, а тому відсутні підстави для ухвалення по справі додаткового рішення.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи а викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення та ухвала суду першої інстанції ухвалені з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг обґрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року та ухвалу Калуського міськрайонного суду 19 жовтня 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2017 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин