Постанова

Іменем України

05 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 408/6613/12

провадження № 61-33810св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_4, суб'єкт оскарження - державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Гаріпов Денис Маратович, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року у складі судді Вікторович Н. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Гаріпова Д. М. (далі - Саксаганський ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області), заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»).

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Саксаганському ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області перебуває виконавчий лист, виданий 29 жовтня 2013 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення суду від 13 березня

2013 року у справі № 408/6613/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за кредитним договором

від 13 вересня 2007 року № 014/03-03/05/752 у сумі 2 283 970,46 грн. Однак, він добровільно сплатив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти за кредитним договором у сумі 1 822 270,87 грн.

16 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області та просив врахувати здійснені ним погашення за кредитним договором, як добровільне виконання рішення суду, у зв'язку з чим, державний виконавець звернувся з вимогою до стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання відомостей про суми самостійної сплати ним грошових коштів за виконавчим листом від 29 жовтня 2013 року та про залишок заборгованості.

29 березня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило Саксаганський ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, що за ОСОБА_4 обліковується заборгованість за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 014/03-03/05/752 у наступному розмірі: заборгованість за тілом кредиту - 156 477,10 доларів США; заборгованість за процентами - 24 603,45 долари США. При цьому, відповідь на питання державного виконавця про залишок заборгованості за виконавчим документом стягувач умисно не надав, чим на думку скаржника порушив вимоги статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

14 квітня 2016 року державний виконавець повідомив ОСОБА_4 про те, що у копіях квитанцій, наданих до Саксаганського ВДВС у місті Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, у призначенні платежу не зазначався номер виконавчого документа, за яким повинна була проводитись оплата заборгованості, тому добровільно сплачені боржником суми не можна вважати такими, що сплачені за вказаним виконавчим документом.

Державним виконавцем порушені норми статей 12, 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), які прямо передбачають можливість боржника самостійно виконати виконавчий документ, та не вжиті заходи для з'ясування залишку боргу за виконавчим документом, та безпідставно не направлено повторного запиту стягувачу з вимогою надати відповідну інформацію.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених заявлених вимог, просив суд поновити строк на оскарження дій державного виконавця Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ

в Дніпропетровській області; договірні відносини за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 014/03-03/05/752 вважати частково виконаними в сумі 1 822 270,87 грн та встановити, що залишок суми боргу за вказаним кредитним договором складає 461 699,59 грн; зобов'язати державного виконавця Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ

в Дніпропетровській області врахувати добровільно сплачені ним грошові кошти в сумі 1 822 270,87 грн, як погашення боргу за виконавчим листом, виданому 29 жовтня 2013 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення суду

від 13 березня 2013 року у справі № 408/6613/12 про стягнення

з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 2 283 970,46 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року уточнену скаргу

ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк на оскарження дій державного виконавця Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області,

у зв'язку із його пропуском з поважних причин.

Договірні відносини за кредитним договором від 13 вересня 2007 року

№ 014/03-03/05/752 ухвалено вважати частково виконаними в сумі 1 822 270,87 грн та встановлено, що залишок суми боргу за вказаним кредитним договором складає 461 699,59 грн.

Зобов'язано державного виконавця Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області врахувати добровільно сплачені ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 822 270,87 грн, як погашення боргу за виконавчим листом, виданого Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення суду

від 13 березня 2013 року у справі № 408/6613/12 про стягнення

з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 2 283 970,46 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року уточнений позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили, тому всі платежі, здійсненні ОСОБА_4 після його винесення, є ніщо іншим як його виконання, тобто здійснені у рахунок погашення боргу за виконавчим листом, виданого Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення суду

від 13 березня 2013 року у справі № 408/6613/12.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня

2017 року ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року в частині визнання частково виконаними договірних відносини за кредитним договором

від 13 вересня 2007 року № 014/03-03/05/752 в сумі 1 822 270,87 грн та встановлення, що залишок суми боргу за вказаним кредитним договором складає 461 699,59 грн скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України, статті 383 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою).

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати ухвали судів перш та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін за кредитним договором та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а отже, кредитні договірні відносини тривають та відбувається подальше нарахування відсотків та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання. Разом з тим, копії квитанцій щодо погашення заборгованості за кредитом, надані боржником вже після розгляду справи. При цьому не було надано доказів поважності причин неподання вказаних доказів своєчасно.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що при пред'явленні виконавчого документа до ВДВС стягувач

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» умисно приховав інформацію про часткове виконання ОСОБА_4 рішення суду, а державний виконавець безпідставно відмовився врахувати надані платіжні документи про погашення та правильно визначити залишок боргу за виконавчим документом. Крім того, ОСОБА_4 добровільно виконував рішення суду, що набрало законної сили, a банк був зобов'язаний прийняти від нього ці кошти та зарахувати на відповідні рахунки. Облік сплачених позичальником сум на різних бухгалтерських рахунках, не спростовує факту оплати цих сум, та ніяким чином не може вплинути на обчислення залишку боргу за виконавчим документом.

04 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків судів не спростовують.

Суди встановили, що 13 вересня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір

№ 014/03-03/05/752, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 415 000 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 22 серпня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 2 280 751,46 грн, яку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з ОСОБА_4 в судовому порядку.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року стягнуто

з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 014/03-03/05/752 в сумі 2 280 751,46 грн.

Як вбачається із позовної заяви, борг стягнуто станом на 22 серпня

2012 року. Борг заявлено до стягнення у національній валюті - гривні.

29 жовтня 2013 року на виконання заочного рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 13 березня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Дубовик О. М. від 23 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2013 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 2 280 751,46 грн.

09 березня 2016 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Гаріповим Д. М. складено акт опису та арешту майна та 08 квітня 2016 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

22 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, в якій просив врахувати здійснені ним погашення за кредитним договором, як добровільне виконання виконавчим листом.

Державний виконавець звернувся з вимогою до стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій просив повідомити банк про суми самостійної сплати боржником грошових коштів за виконавчим листом

від 29 жовтня 2013 року та про залишок заборгованості за виконавчим документом.

Листом від 29 березня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило Саксаганський ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області, що за ОСОБА_4 обліковується заборгованість у наступному розмірі: за тілом кредиту - 156 477,10 доларів США, за процентами -

24 603,45 долари США. При цьому, відповідь на питання державного виконавця про залишок заборгованості за виконавчому документом стягувач не надав, а вказав, що за період з 13 березня 2013 року

по 23 березня 2016 року боржником сплачено за кредитним договором за тілом кредиту суму 92 761,33 долари США.

Державний виконавець листом від 14 квітня 2016 року повідомив

ОСОБА_4 про те, що у копіях квитанцій, наданих до ВДВС, у призначенні платежу не зазначався номер виконавчого документа, за яким повинна була проводитись оплата заборгованості, тому добровільно сплачені боржником суми не можна вважати, як сплачену за вказаним виконавчим документом. У разі незгоди з діями державного виконавця, було роз'яснено його право оскаржити такі дії до суду.

Відповідно до статті 383 ЦПК України (редакції, чинній на час звернення зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статтям 210, 213, 387 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення зі скаргою).

Згідно зі статтею 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі

з боржника не стягуються.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_4 у порядку частини п'ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції на час виникнення спірних правовідносин) надав державному виконавцю відомості про часткове виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення боргу в сумі 2 283 970,46 грн.

Проте, у зв'язку з тим, що погашення боргу боржником здійснювалося

у валюті кредиту, тобто в доларах США, а заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 13 березня 2013 року заборгованість за валютним кредитним договором від 13 вересня 2007 року № 014/03-03/05/752 була стягнута у національні валюті України - гривні, державний виконавець на підставі частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звернувся до стягувача ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» з вимогою про надання інформації про суми добровільно сплаченої заборгованості за виконавчим документом.

При цьому, як зазначено було вище, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав державному виконавцю розрахунку сплачених сум, а лише зазначив загальну суму боргу, що залишилась невиплаченою, без обґрунтування своєї відповіді відповідним розрахунком.

Отже, стягувач у порушення вищезазначених норм права, не надав державному виконавцю відомостей щодо розміру добровільного виконання ОСОБА_4 виконавчого документа, хоча з наданої відповіді вбачається, що заборгованість була частково погашена.

Тому, саме державний виконавець, як уповноважена особа на примусове виконання судових рішень, був зобов'язаний самостійно здійснити перевірку добровільно сплачених коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитом та зарахувати їх, як добровільне виконання судового рішення.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема, статті 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Так, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині визнання частково виконаними договірних відносин та встановлення залишку суми боргу та постановляючи в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволення цих позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що вказані вимоги не є належним способом захисту порушеного права.

Доводи касаційної скарги, що банк продовжує нараховувати відсотки за договором кредиту і сплата боргу відповідачем зараховується на погашення цих платежів, не заслуговують на увагу, оскільки нарахування інших сум заборгованості за договором кредиту може бути підставою для їх стягнення у разі звернення банком до суду з новим позовом.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «РайффайзенБанк Аваль») про заміну заінтересованої особи у вказаній справі правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт»).

На підтвердження обставин заяви АТ «РайффайзенБанк Аваль» надало копію договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги

від 09 серпня 2018 року № 140/11/210, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», відповідно до умов якого АТ «РайффайзенБанк Аваль» відступило право вимоги за основним договором ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». Також заявник додав копію меморіального ордеру від 09 серпня 2018 року № 16516103 та витяг з Реєстру відступлених прав вимоги до договору від 09 серпня 2018 року, в якому також вказано кредитні договори, укладені з ОСОБА_4, зокрема, кредитний договір від 13 вересня 2007 року № 014/03-030/05/752.

На підставі вищевикладеного заяву слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 55, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про заміну заінтересованої особи у справі правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Замінити заінтересовану особу - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Гаріпова Дениса Маратовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року у незміненій частині

та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк