Справа № 310/3848/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В.,

за участю позивача- Трач З.В., представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

відповідача- Трача В.І., представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві власності на земельну ділянку, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_4 вказала, що їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 00027-1672, виданого на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 04.07.1996 року № 285 на праві приватної власності належить земельна ділянка № 238/9 в ОК СТ «Сонячний» для ведення садівництва, загальною площею 0,0600 га.

Позивач зазначила, що вона є членом ОК СТ «Сонячний».

З червня 2016 року відповідачі по справі ОСОБА_2 та син позивача - ОСОБА_5 перешкоджають ОСОБА_4 користуватися належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, вони замінили замок на вхідній калитці, через що вона не може потрапити на земельну ділянку. Відповідачі використовують земельну ділянку на власний розсуд, на вимоги позивача про звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки, жодним чином не реагують.

Позивач вказала, що 29.04.2017 року вона зверталась до Бердянського ВП ГУНП у Запорізькій області із заявою про дії з боку відповідачів стосовно її земельної ділянки, але висновком про результати розгляду її звернення від 04.05.2017 року, подальшу перевірку за заявою було припинено, а позивачу було рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_5 та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 00027-1672, виданого на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 04.07.1996 року № 285 на праві приватної власності належить земельна ділянка № 238/9 в ОК садівничому товаристві «Сонячний» для індивідуальногосадівництва, загальною площею 0,06 га, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10591837.

Відповідно до членської книжки № 9, ОСОБА_4 є членом ОК СТ «Сонячний».

Судом встановлено, що права власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_4 набула в період перебування в шлюбі з відповідачем по справі - ОСОБА_2

Згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.09.2017 року по справі № 310/3849/17, яке набрало законної сили 12.09.2017 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 було задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 04.05.1983 року Бердянським м/ЗАГС, актовий запис № 381.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 57 СК України, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Суд зазначає, що до СК України було внесено зміни та доповнено частину 1 статті 57 пунктом 5 відповідного змісту тільки у 2012 році Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», що набув чинності 13 червня 2012 року.

До цього правовий статус приватизованої земельної ділянки, право власності, на яку виникло в одного з подружжя в період шлюбу, визначався частиною 5 статті 61 СК України, якою передбачалося, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Вказана норма зявилася у Сімейному Кодексі України внаслідок прийняття Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», що набув чинності 08 лютого 2011 року.

Слі зазначити, що до 08.02.2011 року у Сімейному кодексі України були взагалі відсутні будь-які норми, які б визначали якою саме є власністю (особистою приватною чи спільною сумісною) земельна ділянка, набута ним або нею за час шлюбу внаслідок приватизації.

Пунктом 182 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (яким доповнено постанову згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 р. № 2) встановлено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Оскільки позивачем земельна ділянка була отримана у власність шляхом приватизації на підставі державного акту № 1233 від 11.07.1996 року, тому, беручи до уваги вимоги вищезазначаних нормативних актів, є особистою приватною власністю подружжя.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідачами дійсно чиняться перешкоди позивачу у праві власності на вищезазначену земельну ділянку, відповідачами замінено замок на вхідній калитці, через що позивач не може потрапити на земельну ділянку.

Встановлено, що відповідачі використовують вищевказану земельну ділянку на власний розсуд, на вимоги позивача про звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки відповідачі жодним чином не реагують.

Свідки - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були допитані судом за клопотанням позивача, підтвердили суду факт того, що відповідачами чиняться перешкод у праві власності ОСОБА_4 на земельну ділянку. Ставити під сумнів показання свідків в суду немає підстав.

Свідки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитані в ході судового розгляду за клопотанням відповідачів, надали суду пояснення, чим також підтвердили факт того, що тільки відповідчі і бувають на вищевказаній земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законими та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 317,319,321,391 ЦК України та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві власності на земельну ділянку, задовольнити.

Усунути перешкоди у праві власності ОСОБА_4 на земельну ділянку № 238/9 в ОК СТ «Сонячний», загальною площею 0,0600 га шляхом заборони ОСОБА_2 Дем»яновичу та ОСОБА_5 заходити на територію та користуватися належною ОСОБА_4 на праві власності земельною ділянокю № 238/9 в ОК СТ «Сонячний», загальною площею 0, 0600 га, кадастровий номер :05:012:0391.

Стягнути з ОСОБА_2 Дем»яновича, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять гривень), 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН судовий збір у розмірі 320 (триста двадцять гривень), 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повний текст рішення суду виготовлено 08 лютого 2018 року.

Суддя: