Справа № 182/8142/18
Провадження № 2/0182/3708/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.12.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Рунчевої О.В.

секретаря: Нагаєвої Н.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нікопольської міської ради про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2018 року його позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно було задоволено у повному обсязі, визнано дійсним Договір дарування, укладений 15.12.2004 року між ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4881; визнано за ним право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 29 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Б. Мозолевського (Чубаря)АДРЕСА_1.

На його звернення до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.07.2018 року за реєстраційним номером 29207952 з метою проведення відповідності процедури державної реєстрації свого права власності на вищевказане майно, отримав 24.07.2018 року рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень з причини, що реєстрацію права власності за заявником можливо здійснити за умови припинення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116, зареєстрованого за попереднім власником, на підставі рішення суду щодо припинення права власності.

Таким чином, порушуються його права як власника зазначеного нерухомого майна, оскільки він позбавлений можливості зареєструвати на своє імя право власності на квартиру у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати припиненим право власності на квартиру АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116 та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Б. Мозолевського (Чубаря)АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116.

Ухвалою суду від 16.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання сторони не зявилися. Позивач надав на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 26). Відповідач також надала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 27).

Третя особа у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч.3, 4 ст 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Розглянувши подані документи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2018 року його позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно було задоволено у повному обсязі, визнано дійсним Договір дарування, укладений 15.12.2004 року між ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 4881; визнано за ним право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 29 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Б. Мозолевського (Чубаря)АДРЕСА_1 (а.с. 4-6).

На звернення позивача до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.07.2018 року за реєстраційним номером 29207952 з метою проведення відповідності процедури державної реєстрації свого права власності на вищевказане майно, отримав 24.07.2018 року рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень з причини, що реєстрацію права власності за заявником можливо здійснити за умови припинення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116, зареєстрованого за попереднім власником, на підставі рішення суду щодо припинення права власності (а.с. 7).

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Субєктами таких прав визначено: власник майна , орган державної влади, його посадова особа, іпотекодержатель, орган місцевого самоврядування, особа, за якою закріплений особовий рахунок в господарській книзі відповідної сільської , селищної, міської ради, або уповноважена нею особа, інший правонабувач - орендар, субєкт іншого права, похідного від права власності, іпотекодержатель, спадкоємець.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунком „пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Відповідно до статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 14 ЦК України передбачено що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 178 ЦК України передбачено, що об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п. 1 ст. 8 Конвенції).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За частинами 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не є власником нерухомого майна - квартири загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 29 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Б. Мозолевського (Чубаря)АДРЕСА_1, однак за нею зареєстровано право власності на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116.

Власник майна, ОСОБА_1 не має можливості зареєструвати на своє імя право власності на квартиру у встановленому законом порядку.

Виходячи з викладеного, оцінюючі наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нікопольської міської ради про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 316,319, 321, 358, 364 ЦК України, ст.41 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання - Нікополь, АДРЕСА_4) третя особа Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нікопольської міської ради про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати припиненим право власності на квартиру АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою : Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Б. Мозолевського (Чубаря)АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17733067 в розділі 116.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4